ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5638/19 Справа № 199/7222/18 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Вказувала, що 20 серпня 1994 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народилися двоє дітей, один з яких є неповнолітнім - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року шлюб між ними розірвано.

Позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися, вони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно допомогу на утримання неповнолітньої дитини не надає.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, від дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не проживала і не проживає за зазначеною в позові адресою; апелянт самостійно сплачує всі комунальні платежі по АДРЕСА_1 ; неповнолітній син ОСОБА_4 зареєстрований за цією ж адресою, після розлучення з позивачем син мешкав з апелянтом; позивач не надала доказів проживання сина сторін з нею.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 1994 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого у них народилися двоє дітей, один з яких є неповнолітнім - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов`язки щодо утримання неповнолітньої дитини відповідач не виконує.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов`язки щодо утримання своєї дитини відповідач не виконує.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, в редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», що набув чинності 08 липня 2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що позивач не надала доказів проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 саме з нею, оскільки на а.с.101-102 містяться заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з нотаріальним засвідченням їх підписів, в яких ОСОБА_2 (а.с.101) зазначає, що вона разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 з лютого 2018 року проживає в Російській Федерації, а неповнолітній ОСОБА_3 (а.с.102) повідомляє, що мешкає зі своєю матір`ю з лютого 2018 року в Російській Федерації, навчається в Ардатовській середній школі №1 та підтверджує, що батько з січня 2018 року не надає грошових коштів на його утримання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом розгляду є стягнення аліментів з відповідача на утримання сина сторін ОСОБА_3 за період з 20 вересня 2018 року, апелянтом не надано будь-яких доказів утримання сина саме в цей період.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.