Дата документу 05.04.2019
Справа № 334/6972/17
Провадження № 2/334/451/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом доПАТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому з урахуванням додаткових письмових пояснень просив визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис від 13.02.2017 року № 1735 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по Угоді про надання особистого кредиту №00994197 від 04.08.2016 року в розмірі 190799,44 грн., а також суми плати, що була здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» 04.08.2016 року була укладена Угода про надання особистого кредиту № 500994197, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит на споживчі цілі в сумі 186658,16 грн. строком до 05.08.2021 року під 23,00% річних, а позивач зобов`язувався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування ним.

13.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис № 1735 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості загальним розміром 190799,44 грн., на підставі якого державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавчепровадження ВП №54534758, з якого позивач дізнався про існування вищезазначеного виконавчого напису.

При здійсненні розрахунку заборгованостідля звернення до приватного нотаріусаПАТ «Альфа-Банк» врахувало не всі платежі ОСОБА_1 , які були здійснені на погашення кредиту, отже, з вищенаведеного вбачається відсутність безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, а також те, що виконавчий напис здійснено всупереч діючому законодавству України, оскільки при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен встановити безспірність заборгованості, що стягується на підставі виконавчого напису нотаріуса, не встановлюючи права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряючи безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Вказаний перелік документів передбачений положеннями постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, проте нотаріусом не враховано, що вказані положення постанови КМУ на час їх застосування (13.02.2017 року) були визнані судом незаконними та нечинними, а саме рішення суду про це набрало законної сили 22.02.2017 року.

Постанова КМУ № 1172 була прийнята 29.06.1999 року, зміни до вказаної постанови вносилися постановами КМУ № 2075 від 11.11.99, № 693 від 24.04.2000, № 1602 від 29.11.2001, № 662 від 26.11.2014, № 347 від 27.05.2015, а редакція Постанови №1172 станом до 26.11.2014 року взагалі не містить розділу 2.

Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в постанову №1172 наступного змісту: «2. Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: «Пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Рішення набуло законної сили 22.02.2017 року в силу положень статті 254 КАС України (в редакції на день прийняття), а отже набула обов`язковості в силу положень статті 255 КАС України, та саме з цього часу нотаріуси не мали право застосовувати положення розділу 2 постанови КМУ № 1172 з приводу вчинення виконавчих написів за кредитними договорами не посвідченими нотаріально.

Вказане рішення Апеляційного суду було переглянуто Вищим адміністративним судом України та залишено без змін, таким чином, вчиняючи виконавчий напис нотаріус не мав право застосовувати не чинні положення законодавства, а тому є всі підстави визнати виконавчий напис № 1735, виданий 13.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню повністю.

З урахуванням вищевказаного, ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнитита визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис від 13.02.2017 року № 1735, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення з ОСОБА_3 про надання особистого кредиту №00994197 від 04.08.2016 року в розмірі 190799,44 грн., а також суми плати, що була здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Ухвалою суду від 30.10.2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 1735 від 13.02.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. про стягнення заборгованості по Угоді про надання особистого кредиту №00994197 від 04.08.2016 року в розмірі 190799,44 грн., а також суми плати, що була здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, з якоговбачається, що проти позовних вимог заперечують, вважають їх необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань, тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на примусове виконання зобов`язань боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивачем не було надано жодного документу та доказу того, що заборгованість зазначена у виконавчому написі була недостовірною (меншою чи більшою), тобто ОСОБА_1 в обґрунтуваннясвого позову не було надано контр розрахунку наявної заборгованості.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог діючого законодавства, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, це право існує, поки суд не встановить зворотного, тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Додатково у відзиві зазначено, що спір між сторонами на час вчинення виконавчого напису в суді не перебував, а вимога ПАТ «Альфа-Банк» була направлена на суму більшу на розмір пені ніж та, на яку вчинено напис, оскільки на суму пені банк не просив нотаріуса вчинити напис. Всі необхідні документи за зазначеним переліком ПАТ «Альфа-Банк» нотаріусу надав. Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року).

Крім того, в позовній заяві та долучених до неї документах відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_1 звертався письмово до банку з заявою, в якій він не погоджується з наявною заборгованістю, оригінали документі про відправлення такої заяви банку позивач суду не надав. Також позивачем не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, оскільки свого розрахунку позивач також не надав.

Виходячи з вказаних встановлених обставин, на час вчинення нотаріусом виконавчої напису спору між сторонами за договором щодо розміру заборгованості не існувало. Доказів, що на час вчинення виконавчого напису заборгованість була інша суду не надано, а отже вчинення 13.02.2017 року нотаріусом виконавчого напису відбулось відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник ПАТ «Альтфа-Банк» вважає, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підтверджені належними допустимими доказами.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтрималв та просилв задовольнити їх у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, посилаючись на докази, долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, обґрунтовуючи це обставинами, викладеними у відзиві.

Представник третьої особи: Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області в судове засідання не з`явився. Подав суду заяву про слухання справи без його участі, просить винести рішення з врахуванням письмових доказів по справі.

Третя особа: приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи без його участі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 04.08.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» була укладена Угода про надання особистого кредиту № 500994197, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит на споживчі цілі в сумі 186658,16 грн. строком до 05.08.2021 року під 23,00% річних, а позивач зобов`язувався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування ним.

Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, проте ОСОБА_1 взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим за період з 05.10.2016 року по 12.01.2017 року за ним виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 190799,44 грн., для стягнення якої Банк звернувся до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису на вказану заборгованість.

У заяві від 13.02.2017 рокупро вчинення виконавчого напису йдеться про стягнення заборгованості за період з 05.10.2016 року по 12.01.2017 року у загальній сумі 190799,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 184356,52 грн., заборгованості за відсотками у сумі 6444,92 грн.

До заяви крім кредитного договору надано розрахунок заборгованості за кредитом станом на 12.01.2017 року, виписки по особовим рахункам з 04.08.2016 по 12.01.2017, яким підтверджується заборгованість за кредитом у сумі 184356,52 грн., заборгованості за відсотками у сумі 6444,92 грн.

ПАТ «Альфа-Банк» на адресу позивача надсилалась вимога про усунення порушень по кредитному договору № 500994197 від 04.08.2016 року на загальну суму 191599,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 184356,52 грн., заборгованості за відсотками у сумі 6444,92 грн., та штрафу 800,00 грн., що підтверджується копією реєстру рекомендованих поштових відправлень від 30.01.2017 року.

На підставі зазначених документів 13.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис № 1735 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 190799,44 грн.

На підставі цього виконавчого напису 23.08.2017 року державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження ВП №54534758, з якого позивач дізнався про існування вищезазначеного виконавчого напису, що підтверджується матеріалами справи.

23.08.2017 року Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII).Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За приписами ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

За п. 1.1., 1.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі за текстом - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 3.1., 3.2. глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі за текстом - Перелік) (п. 3.5. Порядку).

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання.

Відповідно до п.286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Тобто, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Як убачається із документів, на підставі яких приватним нотаріусом було вчинено оспорюваний виконавчий напис, разом із заявою про вчинення виконавчого напису представником відповідача нотаріусу було подано наступні документи: розрахунок заборгованості станом на 12.01.2017 року, Виписки по особовому рахунку з 04.09.2016 року по 12.01.2017 року, Вимога про усунення порушень, реєстр рекомендованих поштових відправлень разом зі списком згрупованих поштових відправлень, Оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500994197, Акцепт пропозиції про укладення угоди, Додаток №1 до Угоди, Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 500982052 від 30.07.2015 року, Публічна пропозиція Банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правила користування банківською платіжною карткою, Витяг з ЄДР юридичних осіб, документи на уповноважену особу банка. (79-127).

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат». Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Крім того, не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена менша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, оскільки вказана вимога ПАТ «Альфа-Банк» була направлена на суму, більшу ніж та на яку вчинено напис, оскільки на суму штрафу 800,00 грн. Банк не просив нотаріуса вчинити напис (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року, у справі № 6-158цс15).

Серед доказів обґрунтування позовних вимог відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_1 звертався письмово до банку з заявою, в якій він не погоджується з наявною заборгованістю, оригінали документу про відправлення такої заяви банку позивач суду не надав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ПАТ «Альфа-Банк» нотаріусу були подані всі необхідні документи, визначені Порядком та Переліком, наявність яких підтверджувала безспірність боргу. При цьому відповідач в своїй заяві просив стягнути грошові кошти, виходячи із розміру частини заборгованості за кредитним договором, що виникла в період з 05 жовтня 2016 року по 12 січня 2017 року в сумі 190799,44 грн. (без урахування суми штрафу, яку було зазначено у вимозі про усунення порушень).

В силу вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, звертаючись з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, позивач зобов`язаний довести шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за кредитним договором, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу, зокрема, надати докази погашення заборгованості за кредитним договором, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум.

Суд приймає до уваги, що останній платіж на погашення заборгованості позивачем було здійснено 23.12.2016 і позивачем не доведено, що банком не враховані всі здійснені ним платежі на погашення заборгованості по кредиту.

Таким чином, позивач не довів у встановленому процесуальним законом порядку належними і допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором станом на дату вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису була іншою ніж та, яка була визначена у виконавчому написі, не надав ні власного контррозрахунку суми заборгованості по кредитному договору, ні доказів погашення існуючої заборгованості, ні доказів, які б підтверджували наявність іншого розміру заборгованості, відмінного від визначеного у виконавчому написі.

Щодо доводів позову, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було встановлено, що положення п.п. 1, 2 постанови КМУ №662 від 26 листопада 2014 року суперечать ст. 18 ЦК України і відповідно до ст. 4 ЦК України не можуть застосовуватись суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснено, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, а відтак вона втрачає чинність у загальному порядку, відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно правових актів, занесених до державного реєстру затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5.

За таких обставин та зважуючи на те, що оспорюваний виконавчий напис від 13.02.2017 року вчинено до набрання судовим рішенням законної сили, нотаріусу на обґрунтування стягнення заборгованості були надані всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, а також наявні докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, а тому відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, питання про судові витрати не вирішуються.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.