Ухвала

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 642/5541/16-ц

провадження № 61-37043св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Харківська міська рада Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради Харківської області на постанову Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради Харківської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що протягом 2015-2016 років ОСОБА_1 без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування та відповідного проекту збудував нерухоме майно - нежитлові будівлі: літ. «А-1» загальною площею 151,7 кв. м; літ. «Б-1» - 34,9 кв. м; літ. «В-1» - 78,5 кв. м; літ. «Г-1» -78,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. При виготовленні технічних паспортів наведені будівлі визначені як самочинні. Рішенням сесії Харківської міської ради Харківської області від 06 липня 2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на збереження самочинно збудованого нерухомого майна.

Посилаючись на те, що на даний час позивач не може оформити в адміністративному порядку право власності на вищевказане нерухоме майно, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудовані будівлі - нежитлові будівлі: літ. «А-1» загальною площею 151,7 кв. м; літ. «Б-1» - 34,9 кв. м; літ. «В-1» - 78,5 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У вересні 2016 року Харківська міська рада Харківської області звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинення певних дії.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що рішення суду, у разі визнання за позивачем права власності на вищезазначені самочинно збудовані будівлі, не буде безумовною підставою для державної реєстрації права власності на це майно, у тому числі, у випадку, якщо відсутній документ, що підтверджує введення будівлі в експлуатацію.

На підставі вищевказаного, Харківська міська рада Харківської області просила суд зобов'язати ОСОБА_1 здійснити заходи, направленні на прийняття в експлуатацію нежитлових будівель літ. «А-1», «Б-1», «В-1», «Г-1» (торгівельного призначення) на АДРЕСА_1; зареєструвати право власності на вказані нежитлові будівлі після реєстрації декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об'єкта, на яке визначено право власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 23 вересня

2016 року (у складі судді Бондаренка В. В.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Зустрічний позов Харківської міської ради Харківської області задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовані нежитлові будівлі літ «А-1» загальною площею 151,7 кв. м, літ. «Б-1» -

34,9 кв. м, літ. «В-1» - 78,5 кв. м, літ. «Г-1» - 78,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 здійснити заходи, направлені на прийняття до експлуатації нежитлових будівель літ. «А-1», «Б-1», «В-1», «Г-1» на АДРЕСА_1 та зареєструвати право власності на нежитлові будівлі літ. «А-1», «Б-1», «В-1», «Г-1» на АДРЕСА_1 після реєстрації декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об'єкту, на яке визнано право власності за рішенням суду.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Харкова

від 18 грудня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статті 331 ЦК України, право власності на новостворену річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором, або законом, а право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Разом з тим, пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок

№ 461), передбачено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим порядком. Отже, визнання у судовому порядку права власності не об'єкт будівництва не позбавляє обов'язку введення його в експлуатацію.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Харківська місцева прокуратура № 1, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області оскаржила його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за загальним правилом, суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Разом з тим, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Визнаючи законним право власності на новостворене нерухоме майно, суд вирішив питання, яке відноситься до компетенції виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а не суду. Отже, вказаним рішенням суду першої інстанції у цій справі, на думку прокурора, порушуються інтереси держави в особі Харківської міської ради Харківської області.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 23 вересня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову Харківської міської ради Харківської області відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (далі - ІДАБК) для набуття права власності та введення об'єктів в експлуатацію у встановленому законом порядку, а одразу звернувся з позовом про визнання права власності. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єктів та вводу їх в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня. Отже, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні. Разом з тим, оскільки зустрічний позов Харківської міської ради Харківської області пов'язаний із позовом ОСОБА_1, тому підстави для його задоволення також відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Харківська міська рада Харківської області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу.

30 липня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України. З урахуванням зазначених вимог закону, вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги прокурора, суд повинен перевірити наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Харківської міської ради Харківської області в суді, з урахуванням наведених прокурором обставин, зокрема, неналежного здійснення Харківською міською радою Харківської області захисту інтересів територіальної громади (якщо таке мало місце), з'ясувати, чи повідомляв попередньо прокурор суб'єкта владних повноважень, в інтересах якого він звернувся до суду, про таке звернення, та чи не заперечує суб'єкт владних повноважень проти цього. Проте, у апеляційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави Харківською міською радою Харківської області, від імені і в інтересах якої подано апеляційну скаргу.

Разом з тим, згідно з інформацією з єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України), розміщеному на офіційному сайті ДАБІ України, інформація про отримання відповідних дозвільних документів ОСОБА_1 відсутня, тому й підстави для введення в експлуатацію спірного нерухомого майна на основі подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації, відповідно до додатків № 2 та № 3 Порядку № 461 відсутні.

Крім того, апеляційний суд не взяв до уваги, що Харківська місцева прокуратура № 1 звернулася до суду з апеляційною скаргою з порушенням строку, передбаченого статтями 294, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою).

Доводи інших учасників справи

У серпні 2018 року Харківська місцева прокуратура № 1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що апеляційну скаргу подано з дотриманням статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою).

Разом з тим, апеляційна скарга подана Харківською місцевою прокуратурою № 1 відповідно до реєстраційного номеру 20 вересня 2017 року, тобто в межах річного строку, встановленого пунктом 3 частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою).

Крім того, інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єктів та вводу їх в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня, тому постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 587/430/16-ц за позовом Сумської місцевої прокуратури Сумської області до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду касаційної скарги заступника прокурора Рівненської області на постанову Рівненського апеляційного господарського суду

від 24 липня 2018 року у справі за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліз» про визнання недійсним рішення тендерного комітету, оформленого протоколом розгляду тендерних пропозицій, визнання переможцем відкритих торгів, визнання недійсним договору поставки від 04 вересня 2017 року, колегія суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави та зазначаючи, що державний орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, відсутній, повинен не лише обґрунтувати, чому відсутній такий орган, але й надати відповідні докази того, що прокурором були вчинені всі необхідні дії для того, щоб встановити такий орган (справа № 924/1256/17).

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 05 липня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду касаційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» на рішення Господарського суду Полтавської області від 09 листопада 2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19 березня 2018 року у справі за позовом заступника прокурора Харківської області до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб», третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання вчинити певні дії, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом та зазначаючи, що державний орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не має таких повноважень щодо звернення до суду з позовом, та вирішила вищезазначений спір по суті (справа № 917/1461/17).

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 26 липня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду касаційної скарги заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду

від 19 березня 2018 року у справі за позовом прокурора міста Чернівці до Чернівецької міської ради, Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Захисник 37», треті особи: Управління по фізичній культурі та спорту Чернівецької міської ради, Державна інспекція сільського господарства в Чернівецькій області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування пунктів рішень органу місцевого самоврядування, звільнення та повернення земельної ділянки, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, мав не тільки законне право, а й обов'язок здійснити захист таких інтересів. Також в постанові вказано, що правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідають (справа № 926/1111/15).

Зазначене свідчить про неоднакове застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у подібних правовідносинах та є подібними тим, що виникли у справі № 587/430/16-ц, яку передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 587/430/16-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 642/5541/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно; за зустрічним позовом Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинення певних дії, зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська