РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/104/19
Провадження № 2/327/58/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2019 року смт. Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Завіновської А.П.

при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Новомлинівської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Розівська районна державна нотаріальна контора ГТУЮ у Запорізькій області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

26.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Новомлинівської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Розівська районна державна нотаріальна контора ГТУЮ у Запорізькій області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якої зазначив наступне.

16 жовтня 2010 року в смт. Розівка Розівського району Запорізької області у віці 46 років помер його батько ОСОБА_2.

На час відкриття спадщини він був неповнолітнім та після смерті батька став єдиним спадкоємцем першої черги за законом, що прийняв спадщину, так як шлюб між його батьками було розірвано ще в 1995 році. Для прийняття спадщини він звернувся до Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області, де була заведено спадкова справа № 28/2011 за номером у спадковому реєстрі 50897845.

До складу спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_2, увійшли право на земельну часту (пай) та інше майно, які він успадкував після смерті своєї матері та відповідно його бабусі ОСОБА_3, померлої 28.04.1998 року.

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.11.2000 року в.о. державного нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1247, ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) розміром 7,75 в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ЗП № 025720, виданого 05.07.1996 року Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області та зареєстрованого 10.07.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 67.

Також до складу спадщини увійшло також і інше майно, що належало матері спадкодавця, яке ОСОБА_2 прийняв, але спадкових прав з невідомих причин не оформив, а саме земельна ділянка площею 0,60 га, розташована на території с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області та передана для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 003395, виданого 02 березня 1995 року Новомлинівською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1, а також житловий будинок № 32 з надвірними будівлями, розташованого по вул. Миру (раніше вул. Жданова, буд. 23) в с. Новомлинівка, що належав ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу будівлі від 09.07.1984 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новомлиівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області та зареєстрований під № 9.

Оскільки він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2, за законом, так як інші спадкоємці відсутні, то звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва.

На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, який розташований по вул. Миру, 32 в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області з надвірними будівлями до нього, та земельну ділянку площею 0,60 г передану для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, а позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання також не зявилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували.

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що відповідачем у поданому до суду клопотанні повністю визнано позов, суд керуючись нормами ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за наслідками підготовчого провадження вважає можливим ухвалити рішення у справі.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Частиною 4 статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України та розяснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року № 1540), який діяв на час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_3 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно до статті 125 ЗК України, п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 202 ЗК України передбачає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України).

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з норм статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Згідно до свідоцтва про смерть, 16 жовтня 2010 року у смт. Розівка Розівського району Запорізької області помер ОСОБА_2 (а.с. 8).

22.03.2011 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька - ОСОБА_2, у звязку з чим було заведено спадкову справу за № 28/2011 року (44, 49).

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-ЖС № 389506 батьками позивача зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

Виходячи із свідоцтва серії І-ЖС № 017680 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу вчинено запис 10.08.1995 року під № 32 (а.с. 10).

29.11.2000 року в.о. державного нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в спадковому реєстрі за № 1247, згідно до якого ОСОБА_2, успадкував право на земельну частку (пай) розміром 7,75 в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій ОСОБА_3, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 025720, виданого 05.07.1996 року Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області, та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 67 10.07.1996 року, що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Победа» Розівського району Запорізької області (а.с. 12).

Крім того, після смерті ОСОБА_3 також відкрилася спадщина на земельну ділянку 0,60 га, яка розташована за адресою: с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області та призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 003395, виданого Новомлинівською сільською радою 02.03.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1. А також відкрилася спадщина на житловий будинок № 32 з надвірними будівлями, який розташований по вул. Миру в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області (раніше вул. Жданова, буд. 23), який належав померлій ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 09.07.1984 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новомлинівської сільської ради Розівського району Запорізької області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 9 (а.с. 13, 17).

Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2, оскільки виходячи з копії матеріалів спадкової справи витребуваної судом за клопотанням позивача, інші спадкоємці відсутні, але враховуючи те, що останній за життя не встиг оформити своє право на спадщину у відповідних органах, хоча згідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року), який діяв на час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_3 прийняв спадщину після останньої, позивач у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадкування, через що йому постановами державного нотаріуса від 21.12.2018 року було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с. 16, 33).

Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок № 32 з надвірними будівлями, який розташований по вул. Миру в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області, загальною площею 50,6 кв.м., жилою площею 23,9 кв.м. складається з житлового будинку літера «А-1», сіней літера «а-1», ґанку літера «а?», сараїв літери «Б; В», літньої кухні літера «Г», погрібу літера «Г/п», шийки погрібу «Ш/п», колодязю літера «К» (а.с. 23-27).

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Керуючись ст. 549 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року), ст. ст. 182, 327, 331, 373, 392, 1216-1218, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 125, 202 ЗК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, ст. ст. 12, 13, 81, 200, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після померлого 16 жовтня 2010 року батька ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку площею 0,60 га, розташовану на території с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області та призначену для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлій 28 квітня 1998 року ОСОБА_3, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 003395, виданого Новомлинівською сільською радою 02.03.1995 року та зареєстровано Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після померлого 16 жовтня 2010 року батька ОСОБА_2, право власності на житловий будинок № 32 з надвірними будівлями, що розташований по вул. Миру в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області, загальною площею 50,6 кв.м., жилою площею 23,9 кв.м., який складається з житлового будинку літера «А-1», сіней літера «а-1», ґанку літера «а?», сараїв літери «Б; В», літньої кухні літера «Г», погрібу літера «Г/п», шийки погрібу «Ш/п», колодязю літера «К», який належав померлій 28 квітня 1998 року ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 09 липня 1984 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новомлинівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області ОСОБА_5 09 липня 1984 року та зареєстрованого в реєстрі за № 9.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.П. Завіновська