РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 565/1985/18

Провадження № 22-ц/4815/540/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 січня 2019 року, ухваленого в складі судді Ковтуновича М.І., повний текст складено 25.01.2019 року у справі № 565/1985/18,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просить скасувати рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України сформоване у протоколі №16 від 27.08.2018р. про зняття з квартирного обліку частини прапорщика запасу ОСОБА_1 із складом сім`ї: дружина ОСОБА_2 , сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зобов`язати поновити на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України позивача з складом сім`ї із включенням до позачергової черги з 15.07.2009р.

Позовна заява мотивована тим, що з 18.05.1995р. по 15.07.2009 ОСОБА_1 перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 ) та звільнений в запас згідно із наказом командувача внутрішніх військ МВС України від 05.06.2009р. №48 о/с за станом здоров`я. Рішенням житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 від 15.07.2009р. у зв`язку із звільненням за станом здоров`я ОСОБА_1 із складом сім`ї переведено на позачергову чергу з 15.07.2009р.
З 2016 року разом із сім`єю проживає у однокімнатній квартирі за договором оренди, укладеним 01.01.2016р. з власником квартири ОСОБА_5 .
Листом від 29.08.2018р. в/ч НОМЕР_1 його було повідомлено про зняття з квартирного обліку на підставі п.26 п.п.5 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР, ст.3 п.п.3.15 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень. Підставою для зняття з квартирного обліку слугувало те, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) і за даною адресою інших зареєстрованих осіб не значиться.
Вважаючи оскаржуване рішення від 27.08.2018р. протиправним, прийнятим з порушенням вимог законодавства та таким, що грубо порушує його законні права та інтереси, просив суд про задоволення його позовних вимог.
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.01.2019 року в позов задоволено повністю.
Скасовано рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України сформоване у протоколі №16 від 27.08.2018р. про зняття з квартирного обліку частини прапорщика запасу ОСОБА_1 із складом сім`ї: дружина ОСОБА_2 , сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (житлово-побутову комісію військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України) поновити на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України прапорщика запасу ОСОБА_1 із складом сім`ї: дружина ОСОБА_2 , сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із включенням до позачергової черги з 15.07.2009р.
Стягнуто із військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 10704,80грн. судових вират.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що користування позивачем квартирою АДРЕСА_2 на підставі строкового договору оренди квартири, належної на праві власності іншій особі (не члену сім`ї позивача), не є поліпшенням житлових умов сім`ї позивача, внаслідок яких минула потреба в наданні йому житла.
В апеляційній скарзі на судове рішення, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що житлово-побутова комісія військової частини НОМЕР_1 на момент прийняття рішення, яке є предметом позову, не володіла інформацією щодо користування позивачем квартирою АДРЕСА_2 на підставі строкового договору оренди квартири, належної на праві власності іншій особі (не члену сім`ї позивача).

Також, скаржник вказує, що суд першої інстанції не з`ясував які громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов. Покликається на норми п. 5 ч. 1 ст. 34 ЖК та п.п. 5 п.13 Правил обліку громадян.
Скаржник також просить зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу присуджену судом першої інстанції.
Відзив до апеляційного суду не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду таким вимогам відповідає.

Установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.05.1995р. №80с/ч ОСОБА_1 зараховано на військову службу за контрактом строком на 5 років та призначено на посаду контролера 4 взводу. 15 грудня 2000 його зараховано на квартирний облік частини в списки загальної черги, що підтверджується протоколом №5 засідання житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 .
Наказом командувача внутрішніх військ МВС України від 05.06.2009р. №48 о/с ОСОБА_1 звільнений в запас по п.«б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби), виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення 15.07.2009р.
Як вбачається з протоколу засідання житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 від 15.07.2009р. №8 згідно п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у зв`язку із звільненням відповідно до п.«б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 з складом сім`ї: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , з 15.07.2009р. переведено з загальної на позачергову чергу.
Рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2018р., яке оформлене протоколом №16 прапорщика запасу ОСОБА_1 із складом сім`ї: дружина ОСОБА_2 , сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знято з квартирного обліку частини на підставі п.п.1 п.26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР, п.п.3.15 ст.3 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень.
Відповідно до довідок виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області від 15.08.2018р. №№2863/05 та 2867/05 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване з 16.12.2015р. - у квартирі АДРЕСА_2 і за даною адресою інших зареєстрованих осіб не значиться.
Місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстроване при військовій частині НОМЕР_1 , що не оспорюється відповідачем.
Відповідно до копії договору оренди квартири від 01.01.2016р. укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та копії акта прийому-передачі квартири від 01.01.2016р., позивач прийняв в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_5 згідно з договором купівлі-продажу від 08.12.2008р.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 3 ст. 34 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (ч. 1 ст. 37 ЖУ Української РСР).
В силу ч. 9 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів, та користуються правом позачергового одержання житла.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЖК Української РСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Аналогічні правові норми містить у п.п. 1 п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP », затверджених Постановою Ради міністрів Української PCP від 11 грудня 1984 року № 470 та п.п. 3.15 п. 3 «Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року № 278.
Виходячи із аналізу обставин справи та норм законодавства, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що користування позивачем квартирою АДРЕСА_2 на підставі строкового договору оренди, належної на праві власності іншій особі, не є поліпшенням житлових умов позивача, внаслідок яких минула потреба в наданні йому житла. Дану обставину неможливо тлумачити як таку, що згідно із вищенаведеними нормами дає підставу для зняття особи з обліку потребуючих поліпшення житлових умов.
ЖПК зняла з обліку позивача як такого, що забезпечений житлом.
Підтвердженням факту поліпшення житлових умов ОСОБА_1 військовою частиною констатовано реєстрацію останнього за адресою: АДРЕСА_4 .
Між тим доказів, що ОСОБА_1 поліпшив свої житлові умови, а відтак не потребує наданння житла відповідачем не надано і судом таких доказів не здобуто.
Станом на 28 липня 2018 року ОСОБА_1 не набув власності на будь-яке житлове приміщення, а тому є особою, що потребує поліпшення житлових умов.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Змістом статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо доводів військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про зменшення розміру витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Встановлено, що матеріали справи не містять жодних відповідних документів на підтвердження оплати позивачем послуг, наданих адвокатом, зокрема, квитанцій або платіжних доручень, тому витрати на їх надання не можуть бути стягнуті з відповідача.
Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 січня 2019 року в частині стягнення компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн скасувати.
У стягненні компенсації витрат понесених позивачем на правничу допомогу відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.