ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5089/19 Справа № 199/6796/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з багаторазово уточненим позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 та після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Зазначав, що його мати ОСОБА_6 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 , 15 жовтня 1953 року уклала шлюб з ОСОБА_8 та 04 вересня 1958 року останньому було надано у безстрокове користування земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 450,0 кв.м для будівництва індивідуального житлового одноповерхового будинку, та під час перебування у шлюбі ними було побудовано житловий будинок з будівлями та спорудами, втім не було оформлено реєстрацію прав власності на дане майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер та ОСОБА_6 після його смерті прийняла спадщину, втупивши у фактичне володіння нею, а тому їй належить 1/2 частина нерухомого майна, як частка у майні подружжя та 1/2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Вказував, що після смерті матері спадкоємцями першої черги став він та його сестра ОСОБА_9 , яка після смерті матері звернулась з заявою про прийняття спадщини, втім свідоцтво так і не отримала, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, він також звертався з відповідною заявою до нотаріуса, 31 липня 2018 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 , проте за адресою спадкового майна після смерті спадкодавця був зареєстрований ОСОБА_3 , онук спадкодавця, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 з будівлями та спорудами, що складається: житловий будинок А-2 загальна площа 76,1 кв.м, житлова площа 38,1 кв.м (поз.1 коридор площею 7,9 кв.м, поз.2 санвузол площею 7,0 кв.м, поз.3 житлова площею 14,5 кв.м, поз.4 коридор площею 10,0 кв.м, поз.5 кухня площею 8,5 кв.м, поз.6 коридор площею 4,6 кв.м, поз.7 житлова площею 23,6 кв.м), житлова прибудова літ.А?-1 площею 27,7 кв.м, ганок літ.а? площею 3,6 кв.м, козирок літ. над а? площею 3,6 кв.м, сарай літ.Б площею 15,5 кв.м, споруди №1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з будівлями та спорудами, що складається: житловий будинок А-2 загальна площа 76,1 кв.м, житлова площа 38,1 кв.м (поз.1 коридор площею 7,9 кв.м, поз.2 санвузол площею 7,0 кв.м, поз.3 житлова площею 14,5 кв.м, поз.4 коридор площею 10,0 кв.м, поз.5 кухня площею 8,5 кв.м, поз.6 коридор площею 4,6 кв.м, поз.7 житлова площею 23,6 кв.м), житлова прибудова літ.А?-1 площею 27,7 кв.м, ганок літ.а? площею 3,6 кв.м, козирок літ. над а? площею 3,6 кв.м, сарай літ.Б площею 15,5 кв.м, споруди №1. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину майна та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно визнав за ним право власності лише на 1/2 частину спірного нерухомого майна, наголошував, що йому належить весь будинок, а часткове задоволення позову порушує його прав як єдиного спадкоємця першої черги.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження (т.1 а.с.8).

15 жовтня 1953 року ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 ») уклала шлюб із ОСОБА_8 (т.1 а.с.11). Відповідно до довідки (а.с.15 звор.) ОСОБА_8 рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих №1698 від 08 липня 1958 року надана земельна ділянка по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку розміром 8,0х9,0 кв.м житловою площею 34,98.

04 вересня 1958 року ОСОБА_8 було надано в безстрокове користування земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 450.0 кв.м для будівництва індивідуального житловою одноповерхового будинку на праві приватної власності житловою площею 34,98 кв.м. з кількістю кімнат 4, відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №1698 від 08 липня 1958 року про виділення земельної ділянки, що підтверджується договором від 04 вересня 1958 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно (т.1 а.с.12-14).

Відповідно до акту відводу земельної ділянки від 29 липня 1958 року відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 , загальною площею 450 кв.м, був проведений в натурі (т.1 а.с.15).

Відповідно листа (т.1 а.с.17) з КП «ДМБТІ» від 25 червня 2018 року, реєстрація права власності та інвентаризація за адресою - АДРЕСА_1 , не проводилась.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (т.1 а.с.18).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.7).

Відповідно до даних з відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (т.1 а.с.21) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , з 23 червня 1961 року та до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та з реєстраційного обліку не знята (т.1 а.с.22-30).

ОСОБА_6 мала двох дітей: сина ОСОБА_1 (позивач по справі, т.1 а.с.5) та доньку ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11 ).

Після смерті ОСОБА_6 із заявами про вступ у спадщину звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що підтверджується копіями заяв у спадковій справі, витребуваної з Четвертої дніпровської нотаріальної контори.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_9 із заявою про вступ у спадщину до Другої дніпровської нотаріальної контори звернувся її чоловік ОСОБА_4 , який 22 листопада 2013 отримав свідоцтво про право на спадщину: спадщина, на яку воно видано, складається з домоволодіння № АДРЕСА_2 з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться АДРЕСА_3 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25 жовтня 2006 року, реєстр №3-3443, зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ 23 листопада 2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 31 липня 2018 року (т.1 а.с.20) ОСОБА_1 ., від імені якого діяв ОСОБА_3 (відповідач-1) на підставі довіреності, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вони обґрунтовані, проте вважав за необхідне визнати за позивачем право власності лише на 1/2 частину спірного спадкового майна, зазначаючи про те, що після смерті його сестри, яка мала право на іншу 1/2 частину спірного нерухомого майна, було прийнято спадщину її спадкоємцями.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду та звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово

За приписом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Також колегія суддів наголошує на тому, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини, та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в Державних будівельних нормах А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

З матеріалів справі вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовано спірний житловий будинок, дійсно надавалась ОСОБА_8 на підставі договору від 04 вересня 1958 року у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно (т.1 а.с.12-14), втім навіть в тексті самого договору пункті 9 зазначено, що по закінченню будівництва, побудовані на земельній ділянці об`єкти, вступають в експлуатацію та стають особистою власністю забудовника після признання приймальною комісією місцевої Ради депутатів трудящих повної готовності збудованих об`єктів оформлених актом комісії.

Інвентаризація та реєстрація права власності не нерухоме майно не проводилась (т.1 а.с.17).

Підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

До компетенції виконкомів місцевих рад належали також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

З копії погосподарської книги не можливо встановити дату її початку, оскільки відповідні графи пусті (т.1 а.с.22-30).

Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодних доказів реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_8 або ОСОБА_6 (спадкодавцями) позивачем не надано.

Позивачем також не надано доказів стосовно точної дати будівництва спірного житлового будинку, до технічного паспорту виготовленого 03 серпня 2018 року на замовлення ОСОБА_3 колегія суддів відноситься критично.

Зважаючи на те, що спадкодавець не набув права власності на спірну житлову будівлю, спадкоємці також не набувають права власності у порядку спадкування.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.