Ухвала

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 236/1248/16-ц

провадження № 61-5834ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Рухманкова Олена Володимирівна,

заінтересована особа - ОСОБА_6,

розглянув касаційну скаргу Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 листопада 2018 року у складі судді Саржевській І. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Дундар І. О., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області) Рухманкової О. В. щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа від 28 серпня 2018 року № 236/1248/16-ц, визнати незаконною та скасувати зазначену постанову.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області перебувало виконавче провадження № 53260926 з примусового виконання виконавчого листа № 236/1248/16-ц, виданого 05 вересня 2016 року Краснолиманським міським судом Донецької області у справі про встановлення порядку спілкування та участі ОСОБА_4 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою старшого державного виконавця Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області РухманковоїО. В. від 28 серпня 2018 року виконавчий лист від 05 вересня 2016 року № 236/1248 на підставі пункт 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу у зв'язку з перешкоджанням стягувачем проведенню виконавчих дій, яке полягало у незверненні ОСОБА_4 у визначений судом час до матері дітей ОСОБА_6 для спілкування та участі у вихованні дітей.

Заявник вважає, що заяви боржника ОСОБА_6 про неприбуття стягувача у встановлений рішенням суду час для спілкування та участі у вихованні з дітьми ОСОБА_4 не свідчать про перешкоджання стягувачем виконанню рішення суду.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року, скаргу ОСОБА_4 на дії та рішення державного виконавця задоволено частково. Визнано незаконною постанову старшого державного виконавця Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Рухманкової О. В. від 28 серпня 2018 у виконавчому провадженні № 53260926 про повернення виконавчого документа стягувачу. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Рухманкової О. В. щодо винесення 28 серпня 2018 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 53260926. Відмовлено у задоволенні вимоги щодо скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 53260926.

13 березня 2019 року Лиманський МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року касаційну скаргу Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області залишено без руху та надано для усунення виявлених недоліків строк до 06 травня 2019 року, але не більше десяти днів із дня вручення ухвали, зокрема надати докази сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

10 квітня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція про сплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до статті 447 ЦПК України та сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для повернення виконавчого документу стягувачу.

Зокрема, згідно з пунктом 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлений статтею 64? Закону України «Про виконавче провадження».

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що органом державної виконавчої служби не доведено у чому полягає перешкоджання стягувачем і як наслідок неможливість вчинення виконавчих дій, а надані представником відділу державної виконавчої служби пояснення є лише його суб'єктивною оцінкою обставин виконавчого провадження, проте не доказом вчинення стягувачем перешкод у вчиненні виконавчих дій, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не вимагає та не встановлює обов'язку стягувача на підставі рішення суду щотижня, кожну суботу або неділю та на наступний день після дня народження кожного з дітей спілкуватися з ними, брати участь у їх вихованні у дні, визначенні рішенням суду.

Такі висновки судів відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судами неправильно застосовано пункт 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованими та по своїй суті зводяться до суб'єктивного тлумачення заявником норм законодавства України та не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій.

Таким чином, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 до старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Рухманкової ОлениВолодимирівни, заінтересована особа - ОСОБА_6, про визнання неправомірних дій та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик