ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4418/19 Справа № 204/6411/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 05.12.2011 року у розмірі 12173,18 грн., а також стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 05.12.2011 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 16.07.2018 року, відповідач має заборгованість у розмірі 12173,18 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 05.12.2011 року у розмірі 934,59 грн., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту); вирішено питання стосовно судових витрат. В решті позову відмовілено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 щодо заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3857,87 грн., заборгованості за пенею у розмірі 6324,85 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. і 555,87 грн. відповідно є безпідставними. В той же час, відповідачем не спростований той факт, що вона отримала від позивача кредитну картку з лімітом кредитних коштів, з яких 934,59 грн. вона використала у власних цілях і не повернула їх позивачеві.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повністю проігнорував всі доводи та обставини на які посилався позивач, рішення суду прийняте без повного всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 05 грудня 2011 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останньої (а.с.10), згідно з умовами якого вона отримала від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) остання отримала та використав кредитні кошти у власних цілях.

Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала та не повернула використані нею кредитні кошти, а доказів зворотного суду не надано.

При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір б/н від 05.12.2011 року складається з Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг.

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 16.07.2018 року становить 12173,18 грн. і складається з наступного: тіло кредиту - 934,59 грн.; нараховані відсотки за користування кредитом - 3857,87 грн.; нарахована пеня - 6324,85 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 555,87 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходи з того, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 щодо заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3857,87 грн., заборгованості за пенею у розмірі 6324,85 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. і 555,87 грн. відповідно є безпідставними. В той же час, відповідачем не спростований той факт, що вона отримала від позивача кредитну картку з лімітом кредитних коштів, з яких 934,59 грн. вона використала у власних цілях і не повернула їх позивачеві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з кредитного договору він був укладений за волевиявленням обох сторін, про що свідчить особистий підпис відповідача в кредитному договорі, проте останній ухилився від виконання своїх зобовязань по кредитному договору, що і призвело до утворення заборгованості, а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки позивачем не доведено, що відповідач при складанні Заяви ознайомився, саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг (як зазначено в заяві), оскільки вони відповідачем не підписані, а тому факт ознайомлення останнього з Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно задовольнив частково позовні вимоги та стягнув тіло кредиту за зазначеним кредитним договором.

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивачем на підтвердження своїх вимог, окрім іншого, надано розрахунок заборгованості, в якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми відповідно до умов кредитного договору, які відповідачем спростовані не були та те, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згодний з тим, що Заява, Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_2 становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правил не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, - є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3857,87 грн., заборгованості за пенею у розмірі 6324,85 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. і 555,87 грн. є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість цих позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно зясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_2