Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 216/3163/15-ц/11

провадження № 61-36713св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року у складі головуючого-судді Онопченка Ю. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова Частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 грудня 2011 року належить на праві спільної часткової власності ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Починаючи з 2011 року вона проживає та зареєстрована у зазначеному будинку. Інша ј частина вказаного житлового будинку належить відповідачу, який проживає та працює на території Російської Федерації, він не є членом сім`ї позивача, не приймає участі в управлінні, ремонті будинку та господарських споруд, в оплаті комунальних та інших платежів за користування будинком.

З урахуванням викладеного позивач просить припинити право власності відповідача на ј частку в житловому будинку, який належить їм на праві спільної часткової власності, та визнати за нею права власності на цю частку будинку на підставі статті 365 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є необґрунтованим, оскільки припиненням права відповідача на частку у спільній власності, враховуючи, що іншого нерухомого майна у власності він немає, йому буде завдано істотної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року апеляційну скаргуОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є необґрунтованими і невмотивованими. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди належним чином не дослідили й не надали оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження своїх вимог, а саме тому, що спірний житловий будинок, у зв`язку із незначною часткою, яка належить відповідачу, неможливо поділити в натурі та виділити частку у спільному майні одному із співвласників, встановити порядок користування житловим будинком між співвласниками. Крім того, позивач з моменту виникнення у неї права власності на ѕ частини спірного житлового будинку, сплачує комунальні послуги та інші платежі за користування будинком, в тому числі і за частку, яка належить відповідачеві, що має неабияке значення для правильного вирішення цієї справи.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому в жовтні 2018 року відзиві, ОСОБА_2 , посилаючись на те, що доводи ОСОБА_3 не містять жодних обґрунтованих тверджень, які б вказували на хибність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 не зазначає у чому саме полягає порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, які повністю відповідають вимогам норм матеріального і процесуального права, залишити без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 грудня 2011 року, належить на праві спільної часткової власності 3/4 частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Інша ј частка вказаного житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 2011 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року у справі № 216/8006/13-ц було задоволено позов ОСОБА_2 , вирішено усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , які чинить ОСОБА_3 , шляхом вселення ОСОБА_2 у вказаний будинок.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

На підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції) та врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову з огляду на те, що припинення права власності на частку нерухомого майна, належну відповідачу, який іншого житла у власності не має, завдасть йому істотної шкоди та порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Доводи заявника в касаційній скарзі про неможливість виділення належної відповідачу частки у натурі в окреме жиле приміщення, не спростовують наведені вище висновки судів та не є підставою для припинення права власності відповідача на частину належного йому спірного житлового будинку, оскільки відсутність технічної можливості реального поділу об`єкта нерухомого майна - не є безумовною підставою для припинення права власності власника на відповідну частку майна, а допускається лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам і, що така шкода не буде істотною. В даному випадку судами встановлено істотність шкоди, яка може бути завдана відповідачу припиненням його частки у спільному майні, яка є єдиною його власністю та житлом.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. Всім обставинам, які викладені у позовній заяві суди надали належну оцінку. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник Г. І. Усик