РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

22 травня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового - засідання Іванова О. В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши за відсутності сторін у порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що їй, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2016, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т. В., на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

У житловому будинку зареєстровані: власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онук - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6, співмешканець - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, ОСОБА_2 фактично не проживає в житловому будинку на протязі останніх двох років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком він не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу вона не чинила. На даний час місце перебування відповідача їй не відоме, вони фактично не підтримують жодних стосунків більше двох років.

Через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 вона позбавлена можливості на власний розсуд розпоряджатися належним їй на праві приватної власності майном, змушена сплачувати за нього певні комунальні послуги та позбавлена можливості оформити житлову субсидію.

Зазначені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 01.02.2019.

01.02.2019 в зв`язку з першою неявкою відповідача підготовче засідання було відкладено.

21.03.2019 позивач ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.04.2019.

17.04.2019 в зв`язку з першою неявкою відповідача судове засідання було відкладено.

22.05.2019 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_2 не повідомив про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав.

Суд не має відомостей про причину повторного нез`явлення відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, не надав будь-яких заяв, у тому числі відзиву, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) відповідно до частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечувала позивач.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді будинку АДРЕСА_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2016, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т. В., і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 1-914 від 21.09.2016, технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а. с. 8-15).

Даними довідок Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області № 02-28/1785 від 02.11.2018 та № 02-19/32 від 10.01.2019 підтверджується, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: власник - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онук - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6, співмешканець - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 17, 23).

З акта обстеження матеріально-побутових умов, складеного 26.11.2018 депутатом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області Перевозник В. М., в присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , але фактично з 2016 року не проживає за вказаною адресою (а. с. 16).

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Позивачем надані докази того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в належному їй житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням.

Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оскільки позивач у позовній заяві не вимагала відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України не вирішувалося.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, частиною 2 статті 247, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 20.10.1997 року.

Повне рішення складено 22.05.2019.

Головуючий: В. В. Овдієнко