Ухвала

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 641/4513/16-ц

провадження № 61-33237св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7,Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 та ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року в складі судді Курганникової О. А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2017 року в складі колегії суддів: Швецової Л. А., Котелевець А. В., Малінської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7, про встановлення житлового сервітуту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що її батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в 1967 році отримали двокімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1, в якій вона разом із батьками мешкала з самого свого народження. У 1984 році її мати ОСОБА_5, працюючи на заводі «Кристал», стала на квартирну чергу з приводу розширення житла та в 1991 році вона на всіх членів сім'ї отримала трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Після отримання вказаної квартири мати повідомила їй, що вона з чоловіком та сином буде мешкати у квартирі по АДРЕСА_1, а вони з батьком та її молодшою сестрою будуть мешкати в новій квартирі по АДРЕСА_6.

У червні 1992 року ОСОБА_5 одноособово приватизувала квартиру АДРЕСА_3, достовірно знаючи, що вказана квартира заброньована за нею та її чоловіком на період їх відсутності у зв'язку з перебуванням на Крайній Півночі.

У квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані та мешкають: вона, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, його малолітня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дружина сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На неї відкритий особистий рахунок на квартиру, вона сплачує комунальні платежі, знаходиться на обліку у лікаря фахівця за вказаною адресою, іншого житла не має.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила встановити їй сервітут на право безстрокового користування квартирою АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_5

У жовтні 2016 року ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, звернувся до суду із зустрічним позовом, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення житлового сервітуту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_6 зазначив, що він є онуком ОСОБА_5 У квартирі АДРЕСА_5 він зареєстрований та проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 та малолітньою донькою ОСОБА_7. ОСОБА_5 намагається виселити його разом із родиною із зазначеної квартири, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просив суд встановити йому сервітут на право безстрокового користування квартирою АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_5

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Встановлено сервітут без визначення строку щодо користування ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що остання є членом сім'ї власника, при цьому вирішити питання її постійного проживання в спірній квартирі іншим шляхом, крім встановлення житлового сервітуту, неможливо. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що останній не є членом сім'ї ОСОБА_5, а тому відсутні підстави для встановлення йому сервітуту. Малолітня ОСОБА_7 ніколи не була членом сім'ї власника спірної квартири, а тому норми Закону України «Про охорону дитинства» ухваленим рішенням не порушуються.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що визначальною ознакою юридичної дефініції поняття «член сім'ї власника житла» поряд із іншим правовим поняттям «член родини власника житла» є факт їх спільного проживання і ведення спільного господарства, втрата такого зв'язку між «членом родини власника житла» і «власником житла» лишає його правових підстав відноситься до «членів сім'ї власника житла» і користуватися відповідними гарантіями. ОСОБА_4 після повернення з району Крайньої Півночі спільно з батьками не проживала, членом їх сім'ї не була, єдиного бюджету не мала, що свідчить про втрату останньою правового статусу «члена сім'ї власника житла». Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року, ухваленому в іншій цивільній справі, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виселено із квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення, у зв'язку з чим сервітутне право ОСОБА_4, як і решти мешканців цієї квартири, було припинено.

У липні 2017 року ОСОБА_6, діючи в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні його позову як третьої особи із самостійними вимогами, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що відповідно до частини третьої статті 64 ЖК України якщо особи, зазначені в другій частині цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права та обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Зазначену правову норму не застосовано судами при ухваленні оскаржуваних рішень та не взято до уваги, що він постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1, а тому не втратив право члена сім'ї наймача. Не втратила права на проживання в цій квартирі його малолітня дочка, гарантоване їй частиною четвертою статті 29 ЦК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, в яких зазначила, що вона з дитинства проживає в спірній квартирі, відповідач ніколи не заперечувала щодо її з сином проживання в цій квартирі, саме на неї відкритий особистий рахунок, вона сплачує всі комунальні платежі та немає іншого житла. Просила залишити без змін рішення судів в оскаржуваній відповідачем частині.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7, про встановлення житлового сервітуту та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення житлового сервітуту, призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик