ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7972/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/818/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010400
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін ОСОБА_1 та

ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 607/7972/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди, завданих внаслідок затоплення квартири,,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.05.2014 року ОСОБА_4 було затоплену належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Факт затоплення квартири підтверджується актом комісії ДП Люкс-1 з якого слідує, що затоплення відбулося в результаті протікання труби, що знаходиться під умивальником на кухні у квартирі відповідача, яка знаходиться поверхом вище.

В результаті затоплення їй завдано матеріальну шкоду, що полягає у пошкодженні внутрішнього високоякісного оздоблення на стелі та стінах кухні і коридору, шар якого підлягає заміні із подальшим перефарбуванням та заміною пошкодженої частини оздоблення стін усієї кухні та коридору.

У добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовляється, а тому позивач просить стягнути на її користь 5082 грн. матеріальної шкоди відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку від 07.07.2014 року, 800 грн. на оплату послуг оцінювача, 5382,03 грн. інфляційних втрат та 514,68 грн. -3% річних, а всього 11778, 71 грн.

Окрім цього, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесених негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження належного їй майна, порушенні звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення, а тому просить стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. завданої моральної шкоди та понесені судові витрати.

У зв`язку із тим, що вона постійно проживає за межами України, факт затоплення квартири виявила лише 28.05.2014 року, та у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, перебуванні на лікуванні за кордоном, просила поновити їй пропущений строк для звернення до суду, визнавши причини пропуску поважними.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу у якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано доводи позивача і не взято до уваги всі обставини справи та те, що суд першої інстанції недостатньо обґрунтував своє рішення.

Зазначає, що факт затоплення квартири підтверджується актом комісії ДП Люкс-1 з якого слідує, що затоплення відбулося в результаті протікання труби, що знаходиться під умивальником на кухні у квартирі відповідача, яка знаходиться поверхом вище.

Вказує, що суд першої інстанції у рішенні посилається на покази свідків, які при розгляді справи допитані не були.

Звертає увагу, що саме з вини відповідача відбулося затоплення квартири, оскільки вона, маючи незадовільний стан сифона, не вжила заходів щодо усунення недоліків.

Зауважує, що у правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, а відповідач не надала доказів у спростування своєї вини.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступало.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і вказав, що ОСОБА_3 є ОСОБА_5 Канади і кожного року приїжджає в Україну. Коли в травні 2014 року вона приїхала то виявила затоплення своєї квартири. Після чого, вона звернулася в ДП Люкс-1 для складення відповідного акту. В акті складеному 02.06.2014 року зафіксовано, що у квартирі відповідача під умивальником сифон замотаний скотчем, що свідчить про затоплення квартири з вини відповідача.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив і вказав, що в травні 2014 року мав місце прорив на стику труби стояка між 2 і 3 поверхом, яка проходить в квартирі ОСОБА_4 . Внаслідок вказаного прориву квартира ОСОБА_4 також була затоплена.

ОСОБА_4 зверталась у ДП Люкс-1 для вирішення питання ремонту вказаної труби, однак на її звернення було вказано, що кошти на проведення такого ремонту відсутні.

Для проведення ремонту, мешканці квартир з 2 по 5 поверх в тому числі і ОСОБА_4 зібрали кошти та провели заміну аварійної труби, а ДП Люкс-1 надало працівників для проведення робіт по заміни труби.

Після затоплення приїхала ОСОБА_3 і їй було запропоновано здати кошти для заміни повністю аварійної труби, в тому числі і в її квартирі, однак вона відмовилася і заміна була проведена з 2 по 5 поверх.

Судом першої інстанції допитувалися свідки, яким було безпосередньо відомо про затоплення квартир та заміну аварійних труб.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту складеного комісією ДП Люкс-1 від 02.06.2014 року під час обстеження квартири позивача на предмет затоплення виявлено на кухні сліди затоплення: навколо вентиляційної решітки розміром 0,80х0,50 м; внизу по стінах від підлоги розміром 1,0х0,20 м; на другій стіні розміром 1,50х0,10м, які під час обстеження на дотик сухі. Зі слів власника квартири ОСОБА_3 затоплення відбулось 12.05.2014 року. Встановити остаточну причину затоплення на час огляду неможливо у зв`язку із тим, що позивач звернулась до обслуговуючого підприємства лише 29.05.2014 року. При обстеженні квартири ОСОБА_4 виявлено в кухні під умивальником сифон на з`єднанні з каналізаційною трубою замотаний скотчем. На час обстеження в квартирі сухо, протікань не виявлено.

Згідно наданого позивачем звіту про оцінку матеріального збитку станом на 05.07.2014 року вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_3 в результаті затоплення належної їй квартири становить 5082,00 грн.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться на одному поверсі із квартирою відповідача. Навесні 2014 року між третім і другим поверхами тріснула труба стояка і почала текти вода. Вона особисто місце прориву не бачила. Позивач на той час була за кордоном. ОСОБА_4 та ще один їхній сусід ОСОБА_7 зверталися у ДП Люкс-1 з приводу заміни труби, але їм повідомили, що коштів в обслуговуючого підприємства немає і вони за власні кошти міняли трубу, а ОСОБА_3 відмовилась проводити заміну за свій рахунок.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що проживає у квартирі АДРЕСА_3 , яка знаходиться у сусідньому під`їзді із квартирою відповідача та межує з нею стіна в стіну. Навесні 2014 року вона була в гостях у відповідачки і близько 19 години вони почули, що на кухні зі стелі над умивальником капає вода. Почали розбирати кладовку і побачили, що по каналізаційній трубі тече холодна вода. Їй відомо, що наступного дня ОСОБА_4 зверталась з цього приводу до обслуговуючого підприємства, де їй сказали, що коштів на заміну труби немає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які дають можливість зробити однозначний висновок про те, що затоплення квартири позивача відбулося внаслідок протиправних дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (стаття 229 ЦПК України).

Так, відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.3 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За змістом статті 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку №4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

В акті складеному комісією ДП Люкс-1 02.06.2014 року не встановлено причини залиття, як і не вказано, що залиття є наслідком недбалості відповідача.

Не вказано і про те, що причиною залиття є виявлене замотане скотчем з`єднання сифону в квартирі відповідача. Зазначено, що на час обстеження квартири відповідача в квартирі сухо і протікань не виявлено.

Таким чином вказаний акт не може бути доказом вини відповідача у затопленні квартири позивача, оскільки ним не встановлено причини затоплення.

Крім вказаного, показами свідків підтверджується факт затоплення квартири позивача з незалежних від відповідача причин, оскільки затоплення відбулося внаслідок підтікання труби стояка між другим та третім поверхом будинку.

Доводи відповідача про те, що підтікання води відбулося внаслідок прориву труби стояка, яка йде через усі п`ять поверхів будинку, як і проведення ремонтних робіт по усуненню несправності, позивачем в ході судового розгляду спростовані не були.

Колегія суддів критично оцінює доводи позивача про те, що свідки, покази яких відображені у рішенні суду допитані не були, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи та звукозаписом судового засідання у якому свідки надали такі покази.

Відхиляються судом апеляційної інстанції і доводи позивача про те, що незадовільний стан сифона в квартирі відповідача призвів до затоплення квартири позивача, оскільки доказами по справі не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами. Крім того, судом встановлено іншу причину залиття квартири позивача - прорив труби стояка.

Враховуючи вказане колегія суддів приходить до переконання, що відповідач належними і допустимими доказами довела відсутність своєї вини у завданні шкоди, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів наведених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.