БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1224/18
Провадження № 2/497/170/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

представників позивача - Бикової В.В., Бикова М.К.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.2-4), та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 32012.94 гривен та суму судових витрат у розмірі 1762.00 гривен судового збору.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 29.06.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6 000.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у неї перед позивачем станом на 23.05.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

01 жовтня 2018 року Болградським районним судом Одеської області було постановлено в заочному порядку судове рішення по цій справі, яким позовні вимоги задоволені (а.с.54-55).

Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість станом на 23.05.2018 року за кредитним договором № б/н від 29.06.2013 року в розмірі 32 012.94 гривен (тридцять дві тисячі дванадцять гривен дев`яносто чотири копійки), у тому числі: 7 302.32 гривен - тіло кредиту; 9 319.98 гривен - нараховано відсотків за користування кредитом; 13 390.02 гривен - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 гривен - штраф (фіксована частина), 1 500.62 гривен - штраф (процентна складова) та судовий збір - 1762.00 гривен (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривен).

22.10.2018 року відповідачем було подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення, яка ухвалою суду від 29.11.2018 року - задоволена, та рішення скасовано, призначено справу до нового судового розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.64-65).

17 січня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.78-83).

15 лютого 2019 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с.127-132).

Представник позивача (а.с.144-145) підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення виключно з підстав зазначених в позові, а саме щодо умов укладення кредитного договору, Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Оголосив письмові пояснення викладені у відповіді на відзив від 15.02.2019 року (а.с.127-132).

Разом з цим, представник позивача Биков М.К. не спромігся довести суду та пояснити обґрунтованість розрахунку заборгованості, на який він посилався, та згідно якого просив стягнути суму заборгованості.

За весь тривалий період розгляду справи, та на неодноразові вимог суду, представники позивача не надали необхідного детального розрахунку заборгованості по кожній складові боргу, а додана до позовної заяви калькуляція, не є належним розрахунком заборгованості, з якої взагалі не вбачається яка саме сума становить тіло кредиту, яка відсотки та інше.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належно повідомленою, в судове засідання не прибула. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність, оскільки має на утриманні двох малолітніх дітей. Доводи позивача щодо наявності заборгованості заперечувала (а.с.147, 148-151).

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності від 17.10.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. (а.с.59, 70-71, 111) підтримав заперечення відповідача, та доводи викладені у відзиві (а.с.78-83), та надав пояснення, що відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач в дійсності зверталася до банку, заяву-анкету вона підписувала, кредитну картку отримувала, нею регулярно користувалася. По мірі можливості погашала заборгованість, та була переконана, що не має заборгованості взагалі.

Згідно анкети-заяви доданої позивачем до позовної заяви на ім`я відповідача ОСОБА_1 початковий ліміт встановлений позичальникові, не визначено взагалі. Тому сума ліміту кредиту, що зазначена в позові, на думку представника не підтверджена належним доказом. Крім того, позивачем не підтверджено факту відкриття рахунку, з чого не вбачається можливим встановити взаємозв`язок між позичальником та відомостями, якими позивач намагається обґрунтувати позовні вимоги.

Позивачем не надано суду пам`ятку клієнта, яка є складовою та невід`ємною частиною договору, що була вручена відповідачу, при підписанні анкети-заяви.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, тоді як наданий позивачем до позовної заяви документ під назвою «Розрахунок заборгованості за договором б/н від 29.06.2013 року …», на думку представника відповідача не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, тобто не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи, або заборгованість по рахунку.

Суд, неодноразово зобов`язував позивача надати оригінал кредитної справи, проте позивач надав копію заяви-анкети на ім`я ОСОБА_1 , що засвідчена печаткою банка, а оригіналу так і не надав.

Позивачем також не доведено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт був вручений під підпис відповідачу, а також те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг …, що додані до позовної заяви, були чинними саме в цій редакції на момент укладення кредитного договору з відповідачем.

На переконання представника відповідача, позивач не довів наявність заборгованості відповідача перед позивачем, і в якому саме розмірі, а тому за викладених обставин, просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 29.06.2013 року, згідно якої мала намір отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8).

Разом з цим, з дослідженої копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в графі «Желаемый кредитный лимит по платежной карте «Универсальная»/Gold - відомості про розмір кредитного ліміту відсутній. В частині анкети, що стосується виду картки, яка була видана відповідачу, також відомості не зазначено. Що стосується відмітки про отримання в графі «Памятку клиента, содержащую, в том числе, Тарифы и основные условия обслуживания и кредитования получил и ознакомился с ее содержанием под роспись», то вона також відсутня.

Позивачем додано до позовної заяви роздруківку Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», чотирьох окремих видів, які складаються з різних умов кредитування в частині пільгового періоду, базової % ставки в місяць, розміру обов`язкового щомісячного платежу, розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту та /або процентів, штрафу (а.с.9).

Приймаючи до уваги те, що в анкеті-заяві не відображено, яку саме картку отримано відповідачем і з яким початковим кредитним лімітом, а тому не можливо визначитися з тарифами обслуговування кредитної карти, оскільки не відомо яку саме картку було видано відповідачу.

Чи було вручено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачу, суду також не доведено.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку …, що доданий до позовної заяви не містить дати затвердження цих Умов та правил, а відповідно не можливо дійти однозначного висновку, що саме в такій редакції ці Умови та правила були доведені до відома відповідача при укладенні кредитного договору.

При цьому представники позивача не змогли спростувати сумніви суду щодо цих обставин жодними допустимими доказами.

До того ж, анкета-заяви заповнена відповідачем станом на 29.06.2013 року викладена російською мовою, тоді як інші документи українською мовою.

На ухвалу суду про забезпечення доказів щодо надання оригіналу кредитної справи, представником позивача надано в судове засідання для дослідження нібито оригінал кредитної справи. Однак, після вивчення наданих документів, що складаються виключно з анкети заяви та копії паспорту боржника, судом встановлено, що позивачем надано не оригінал анкети заяви, а ксерокопію засвідчену належним чином (а.с.166-167).

Суд звертає увагу, що Анкети-заяви в оригіналі виглядають зовсім іншим чином, а ніж та, що була надана суду для дослідження (а.с.171).

Жодних інших документів суду надано не було, в тому числі Пам`ятки клієнта, яка є складовою та невід`ємною частиною договору.

Таким чином, анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного ліміту на картковий рахунок, обумовлених у позові, не містить відміток щодо оформлення картки «Універсальна», початковий кредитний ліміт встановлений позичальникові, не визначено взагалі.

Тобто, відповідно до анкети-заяви відповідач оформив лише картковий рахунок, а будь-які докази отримання ним кредитної картки в матеріалах справи відсутні. Надана позивачем довідка про умови кредитування не містить підпису відповідача про отримання кредиту, а анкета-заява містить лише підпис щодо погодження на видачу карткового рахунку.

Щодо розміру заборгованості відповідача (боржника) перед позивачем (банком).

Позивач до позовної заяви додав два окремих Розрахунки заборгованості за договором б/н від 29.06.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 31-05-2015 року (а.с.5), та на 25-05-2018 року (а.с.6-7).

Згідно яких, по твердженню позивача, відповідач має заборгованість станом на 23.05.2018 року, в розмірі - 32 012.94 гривен, яка складається з наступного:

- 7 302.32 гривен - тіло кредиту;

- 9 319.98 гривен - нараховано відсотків за користування кредитом;

- 13 390.02 гривен - нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500.00 гривен - штраф (фіксована частина),

- 1500.62 гривен - штраф (процентна складова).

Однак, досліджуючи ці розрахунки, які є простою калькуляцією цифр, в судовому засіданні, за участю представника позивача, суд не спромігся перевірити їх, та представник позивача не зміг пояснити яким чином утворилася заборгованість по тілу кредиту в розмірі 7302.32 гривен, в якій графі вона відображена, а тим паче представник позивача жодним чином не обґрунтував і не довів суду наявність заборгованості по іншим складовим.

Представник позивача, навіть використовуючи Виписку по рахунку відповідача ОСОБА_1 (а.с.134-138) не довів суду наявність заборгованості відповідача в заявленому ними розмірі.

Слід відмітити, що у даній виписці зазначено: основна карта НОМЕР_1, виписка по якій за період з 01.01.1999 року по 27.01.2019 року, тоді як кредитний договір б/н від 29.06.2013 року.

Під час судового розгляду позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , з якої вбачається, що старт карткового рахунку 29.06.2013 року, зміна кредитного ліміту 29.06.2013 року - 6000.00 гривен, зміна кредитного ліміту 02.08.2018 року - кредитний ліміт «0» (а.с.139). Дана довідка не містить, а ні дати, а ні номеру, а ні прізвища, ініціалів особи, яка її сформувала та підписала, що не може розцінюватись судом як належний і допустимий доказ.

З огляду на зазначене, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, що по суті є калькуляцією цифр, виписка про рух коштів за період з 01.01.1999 року по 27.01.2019 року не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами даних обставин.

Суд критично відноситься до тверджень позивача, що отримання відповідачем кредитної картки підтверджує фото відповідача з продуктом банку (кредитною карткою), оскільки навіть таке фото, суду надано не було.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ст. 1055, ч. 2 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зазначеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме: розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами.

Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов`язання узгоджуються питання застосування до позичальника, у разі невиконання ним своїх зобов`язань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами.

Умовами обслуговування, які визначені у п. 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що для надання послуг банку клієнту видається картка, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку пред`явлених документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карку. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Отже, визначений банком порядок надання банківських послуг, викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, передбачає обов`язковість укладення договору у письмовій формі шляхом підписання клієнтом складових такої форми кредитного договору, а саме - заяви, пам`ятки, довідки про умови кредитування.

Таким чином, умовами обслуговування клієнтів, які виявили бажання отримати кредитну картку відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, передбачено визначення з клієнтом виду кредитної картки, підписання з ним Пам`ятки клієнта/довідки про умови кредитування і заяви, де повинен зазначатися вид кредитної картки узгодженої з клієнтом.

Враховуючи правову позицію, викладену у рішенні Конституційного суду України від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), відповідно до якої держава забезпечує особливий захист споживача як більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору, що здійснюється через встановлення особливого порядку укладенні цивільних договорів споживчого кредиту, із оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на час підписання анкети-заяви 29.06.2013 року, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Але наведені цим Законом умови перед укладенням споживчого кредиту банком не було дотримано.

Надана банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29.06.2013 року, підписана ОСОБА_1 , не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки та її номеру.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування не доведений позивачем відповідними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що між сторонами по справі на підставі анкети-заяви не виникли кредитні відносини, оскільки підписаною анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, час її отримання відповідачем.

Суд враховує, що аналогічна правова позиція підтримується Верховним Судом (постанова від 22 серпня 2018 року у справі № 523/16131/16-ц).

В оцінці спірних правовідносин суд також виходить з того, що захищене статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже у їх задоволенні необхідно відмовити за недоведеністю.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись 2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 133, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.04.2019 року.

Суддя __________ С.В.Кодінцева