Справа № 362/6913/18
Провадження № 2/362/1078/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.

за участю секретаря судового засідання - Чорної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Васильків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики та процентів від простроченої суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 29 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, в якому зазначив, що 25.02.2012 року між ним та подружжям відповідачів - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого відповідачі отримали в борг 20000 доларів США, які зобов`язалися повернути до 20 серпня 2012 року. Факт отримання відповідачами позики підтверджується написаними розписками від 25.02.2012 року, ОСОБА_2 про отримання зазначеної суми коштів, а ОСОБА_3 про підтвердження отримання її чоловіком зазначених коштів.

Також, 10.01.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений ще один договір позики, оформлений розпискою від 10.01.2016 року. Відповідно до умов даної угоди, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 33000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 13.06.2016 року. Відповідачка ОСОБА_3 погодила з позивачем у телефонній розмові необхідність отримання у борг вказаної суми її чоловіком ОСОБА_2 .

У зазначені терміни відповідачі боргу не повернули та умов договору позики не виконали.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням повернути борги у добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом йому не вдалося. Відповідачі не заперечуючи необхідності повернення боргу відмовляються його повертати посилаючись на відсутність коштів. Беручи до уваги, що відповідачі є подружжям із 29.05.2001 року, то позивач вважає, що кошти у нього вони позичали спільно на спільні сімейні потреби, а тому у відповідчів вбачається солідарний обов`язок боржників.

Тому, відповідно до вище викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів борг за договарами позики в сумі 1671359,90 грн., що складається з наступного: 671175,00 грн. - сума боргу за договором позики від 25.02.2012 року (20000 доларів США - сума боргу + 3750 доларів США - три проценти річних), відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 29.11.2018 року; та 1000184,90 грн. - сума боргу за договором позики від 10.01.2016 року (33000 доларів США - сума боргу + 2392,25 доларів США - три проценти річних), відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 29.11.2018 року. Позивач просить суд ухвалити рішення про солідарне стягнення з відповідачів вищевказаних сум заборгованості.

06.03.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов відзив відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, а ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Свої мотиви ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що в розписці про отримання боргу в розмірі 20000 доларів США її підпису немає і не може бути так як вона коштів у ОСОБА_1 не брала. В розписці про отримання позики в розмірі 33000 доларів США її підпис також відсутній, а тому зазначення позивачем в позовній заяві що кошти бралися на спільні сімейні потреби є надуманим і не підтверджується борговими розписками. ОСОБА_2 у відзиві зазначив, що дійсно у 2012 році були позичені 20000 доларів США під 3% річних. Протягом тривалого часу він сплачував проценти ОСОБА_1 , так як повернути борг у нього можливості не було. Надати документів на підтвердження сплати процентів він не може. У 2016 році він знову звернувся до позивача з проханням позичити невелику суму грошей і ОСОБА_1 погодився надати в борг долари, але за своїм підрахунком врахував неповернуту суму за 2012 рік 20000 доларів США, не виплачені проценти по боргу за 2012 рік та зпропонував вкзати суму боргу 33000 доларів США і він погодився вказати дану суму. Тому, позовні вимоги визнає у сумі 33000 доларів США, так як дав відповідну розписку, проте не визнає борг у сумі 20000 доларів США, так як ця сума увійшла в борг в сумі 33000 доларів США.

17.07.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла відповідь на відзив, в якій позивач ОСОБА_1 спростував заперечення ОСОБА_3 про те, що вона не писала розписки, оскільки її твердження спростовується її розпискою, виконаною на копії паспорта її чоловіка про те, що вона підтверджує взяття в борг її чоловіком 20000 доларів США. Крім того, у відзиві відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала, що погодила з ОСОБА_1 необхідність отримання у борг її чоловіком ОСОБА_2 позики в сумі 33000 доларів США. Також, у відповіді на відзив, ОСОБА_1 зазначає, що в період коли відповідачі брали у нього в борг кошти, то перебували у зареєстрованому шлюбі, придбали приватний будинок а також придбали земельну ділянку, тобто використали кошти, позичені у нього в борг, а тому відповідальність за не виконане зобов`язання повинні нести солідарно. Окрім того, позивач у відповіді на відзив, категорично заперечив проти твердження ОСОБА_2 про те, що борг у сумі 20000 доларів США входить в борг в сумі 33000 доларів США, так як вказана сума була погоджена з дружиною ОСОБА_3 в телефонній розмові, а також підтверджується розпискою самого ОСОБА_2 . Враховуючи вищезазначене ОСОБА_1 просить позов задовольнити у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. Представник відповідачів подала до суду заяву, в якій вказала, що відповідачі позовні вимоги визнають частково, в розмір 33000 доларів США, що станом на 16.08.2019 року становить 811800 грн. Щодо стягнення боргу в розмір 20000 доларів США просить застосувати строки позовної давності. Справу просила розглянути у їх відсутності.

Відповідно до ст.ст. 211, 223 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності позивача, відповідачів та їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.02.2012 року між ОСОБА_1 та подружжям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачі отримали грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками. Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 25.02.2012 року, він взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.08.2012 року. Згідно розписки ОСОБА_3 від 25.02.2012 року, остання підтвердила факт взяття її чоловіком у позивача в борг 20000 доларів США та в разі непередбачених обставин зобов`язалась повернути вказаний борг до 20.08.2012 року. Суд приймає як належні докази надані позивачем розписки про отримання позичених коштів подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та вбачає відповідно до них їх солідарний обов`язок по виконанню зобов`язання.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів 29.11.2018 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За договором позики від 25.02.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 встановлено строк виконання зобов`язання 20.08.2012 року, а тому строк позовної давності сплив 20.08.2015 року.

Отже позов в частині стягнення заборгованості за договором позики від 25.02.2012 року подано після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позивач знав про наявність боргу, мав змогу вчасно подати позовну заяву, отже поважних причин пропуску строків позовної давності він не мав і доказів поважності пропущення вказаного строку суду не надав.

З огляду на наведене, а також враховуючи заявлену вимогу представником відповідачів про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за договором позики від 25.02.2012 року та нарахованих відповідно процентів за користування вказаними коштами в розмірі 671175 грн. слід відмовити у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України.

Щодо частини вимог позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики від 10.01.2016 року, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору позики від 10.01.2016 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 позику - грошові кошти в сумі 33000 доларів США.

Згідно розписки ОСОБА_2 від 10.01.2016 року, останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 33000 доларів США, які зобов`язався повернути до 13.06.2016 року.

Відповідачка ОСОБА_3 погодила з ОСОБА_1 у телефонній розмові необхідність отримання у борг 33000 доларів США, на їх сімейні потреби, її чоловіком ОСОБА_2 Вказаний факт у відзиві на позовну заяву не спростований відповідачкою ОСОБА_3 , так само як і не зроблено заперечення про те, що вона не знала про взяття боргу її чоловіком.

Отже, беручи до уваги, що відповідачі є подружжям, суд приходить до висновку, що кошти вони позичали у ОСОБА_1 спільно на спільні сімейні потреби, а тому у них вбачається солідарний обов`язок боржників за вказаним зобов`язанням. Крім того, у своїй заяві до суду від 16.09.2019 року, представник відповідачів зазначила, що її довірителі позов визнають частково, що підтверджує їхній солідарний обов`язок боржників.

Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали взятих на себе зобов`язань по договору позики і в установлений термін - 13.06.2016 року не здійснили розрахунок щодо повернення суми позики.

Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договори є обов`язковими для виконання сторонами.

В силу ст. 1049 та ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як вбачається із довідки, офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком України на 29.11.2018 року складає 2826,9049 грн. за 100 доларів США або 28,26 грн. за один долар США.

З розрахунку, наданого позивачем сума боргу відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за договором позики від 10.01.2016 року, становить 33000 доларів США, три проценти річних складають 2392,25 доларів США (33000х3%=990:12=82,50х29 місяців=2392,25 доларів США). Загальна сума всього боргу складає 33000+2392,25=35392,25 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1000184,90 грн.

За наявних обставин суд приходить до висновку, що відповідачі не виконали умов за договором позики від 10.01.2016 року, тому з них слід стягнути солідарно на користь позивача борг згідно цього договору.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 16, 526, 530, 549, 550, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 211, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 10.01.2016 року у розмірі 1000184,90 (один мільйон сто вісімдесят чотири) гривні 90 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 а)5272,13 гривень сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ковбель М.М.