Справа № 574/539/18
Провадження №2/574/72/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Буринського району Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 08.09.2007 року помер її чоловік ОСОБА_4, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вулиці Чкалова,4 в с.Піски, Буринського району, Сумської області. Вона прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, будучи спадкоємцем першої черги за законом і на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. Просила визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами.

Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, надіславши до суду письмову заяву.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі про що повідомив суд письмовою заявою.

Представник третьої особи ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області ОСОБА_5 в задоволенні позову не заперечувала, просила справу розглянути без її участі. В наданих до суду письмових поясненнях повідомила, що відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо продовження терміну прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» внесено зміни, відповідно до яких органи державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення. Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 кв.м. включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 кв.м. включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. Однак на даний час не прийнято Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження. Вважав, що врегулювання питань, порушених позивачем можливе лише в судовому порядку.

Оскільки сторони у судове засідання не зявились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 вересня 2007 року помер чоловік позивачки ОСОБА_6, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, яку прийняла позивачка, відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і являючись спадкоємцем першої черги за законом, не відмовилася від її прийняття у строки передбачені законом та на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Дані обставини підтверджуються копією паспорта позивачки, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, довідкою ОСОБА_2 сільської ради, свідоцтвом про смерть спадкодавця, копією спадкової справи (а.с.4-8,40-48).

Серед спадкового майна є житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вулиці Чкалова,4 в с.Піски, Буринського району, Сумської області, який за життя, на протязі 1981 року збудував спадкодавець ОСОБА_4 на відведеній земельній ділянці, державна реєстрація якого проведена не була, що вбачається з довідки ТОВ «Буринське БТІ» та довідок ОСОБА_2 сільської ради (а.с.12,52-54).

Суд враховує, що в той період питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку на теперішній час не збереглися і позивачкою не надані, а нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючого документу (а.с.8).

Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року.

Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який діяв до 01.01.2016 року, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт.

На замовлення позивачки 03.05.2018 року ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, а згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житловий будинок з прибудовами за планом літер «А-1» та належні до нього господарські споруди: літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», огорожа «№1-2», відповідають вимогам надійної та безпечної експлуатації (а.с.9-11,13-19).

Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_4 побудувавши зазначений будинок на належній йому земельній ділянці, за відповідними технічними нормами, однак за свого життя не оформив право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер.

За таких обставин суд приходить до висновку, що останній набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа може звернутися за захистом свого майнового права чи інтересу.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права чи інтереси інших осіб, а також те, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-7, 10-13, 23, 206, 247, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 86 ЦК Української РСР (1963 року), ст.ст.16, 328, 392, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ЗУ «Про власність», суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Буринського району Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок з прибудовами за планом літер «А-1» загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», огорожа «№1-2», що розташований по вулиці Чкалова, будинок 4, в селі Піски, Буринського району, Сумської області в порядку спадкування за законом після смерті 08 вересня 2007 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 22.03.2019 року.