Справа №295/8939/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участі секретаря судового засідання Білінської Л.С.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти за договором позики у розмірі 371 278,94 грн., з них сума позики в розмірі 259000 грн., сума 3% річних в розмірі 7770 грн., сума пені в розмірі 74315,26 грн. та сума втрат від інфляції в розмірі 30193,68 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 03.03.2017 року відповідачем було позичено грошові кошти в сумі 259 000,00 грн., про що складена розписка. Строк виконання позики становив 03.06.2017 року. Проте, свого обовязку відповідач не виконав, грошові кошти не повернув у звязку з чим, позивач змушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 16.08.2018 року у справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року відмовлено позивачу в застосовані заходів забезпечення позову.

10.12.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В якому останній просив суд врахувати, що розписка передавалася ТОВ «Торговий дім Екофрут». ОСОБА_1 є безпосередньо співробітником даного товариства. Надання грошових коштів у позику юридичним особам є фінансовою послугою відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно закону, тільки юридична особа, яка має статус фінансової установи, має право здійснювати діяльність із систематичного надання грошових позик. ТОВ «Торговий дім Екофрут» не має відповідної ліцензії та не має статусу фінансової установи, тому розписку було виготовлено відповідачем на імя позивача. Вважає що твердження про те що відповідач позичив у позивача кошти є надуманим, кошти не передавались. Розписка була надана під впливом тяжких життєвих обставин. На підставі цього просив відмовити в задоволенні позовних вимог, а вразі задоволення позову, просив застосувати положення п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) у розмірі 74315,26 грн. і відмовити в її задоволенні, оскільки спеціальний строк позовної давності до такої вимоги є обмеженим 1 рік.

Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судові повістки повернулись на адресу суду не врученими адресату, з відміткою поштової організації «За закінченням терміну зберігання». 18.11.2018 року відповідач подавав заяву про ознайомлення з розглядом справи. Зі змісту клопотання про відкладення розгляду справи від 03.12.2018 року вбачається, що відповідачу достаменно відомо про наявніть цивільного провадження та призначення справи до розгляду на 04.12.2018 року, в клопотанні відповідач зазначає, що інформацію по справі отримує з сайту "Судова влада України".

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов"язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та нуехильно виконувати процесуальні обов"язки.

У висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі по справі №6-24063 ск 15, зазначено, що причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду, а позивач при цьому, і не зявляється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді, на ознайомлення з матеріалами справи, та не цікавиться провадженням у справі, що є підставою для застосування ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Беручи до уваги повторну неявку відповідача в судове засідання, відмову відповідача в отриманні судових повісток( п. 3.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.03.2017 року ОСОБА_2 складено письмову розписку про отримання 259000,00 грн у позивача та отримані кошти мав повернути до 03.06.2017 року.

Проте, у встановлений строк та станом на день розгляду справи ОСОБА_2 не повернув суму боргу ОСОБА_1

Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивачем наведено розрахунок суми боргу у розмірі 371278,94 грн., яка складається з суми боргу 259 000 грн., суми 3% річних в розмірі 7770 грн., суми пені в розмірі 74315,26 грн. та суми втрат від інфляції в розмірі 30193,68 грн.

Згідно ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Зі змісту розписки вбачається, що сторонами не втсановлено розміру неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобовязання, а тому вимога про стягнення суми пені в розмірі 74 315,26 грн. задоволенню не підлягає.

Оцінивши в сукупності досліджені докази та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення суми боргу 259 000 грн., суми 3% річних за період з 03.06.2017 року по 03.06.2018 року в розмірі 7770 грн., суми втрат від інфляції за період з 03.06.2017 року по 03.06.2018 року в розмірі 30193,68 грн., враховуючи доведеність обставини укладення договору розписки (що підтверджується оригіналом розписки), та з урахуванням того, що майнові права та інтереси позивача порушуються відповідачем, шляхом не виконання зобовязання за договором позики, неповернення суми боргу, а тому суд задовольняє частково позовні вимоги.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2969,64 грн. пропорційно до суми задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 598, 599, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.03.2017 року у розмірі 296963,68 грн., з урахуванням суми боргу 259000 грн., суми 3% річних в розмірі 7770 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 30193,68 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2969,64 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2.

Суддя Л.М. Чішман