Справа № 326/240/19
Провадження № 2/326/165/2019
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 лютого 2019 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільний», про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

1. Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільний» про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги обґрунтовує тим, що її було прийнято на роботу у совхоз «Вільний», розташований на території Приморського району Запорізької області, у якості робітниці з 17.02.1975, де вона працювала до 15.04.1998, коли була звільнена у звязку з переходом на іншу роботу, що підтверджує її членство у вказаному сільгосппідприємстві, та підтверджено архівною довідкою від 14.11.2011 № 374, а також довідкою від 14.11.2011 № 375. Трудову книжку нею загублено тому надати її не може. Державний акт на право колективної власності КСП «Вільний» серія ЗП № 00388 зареєстровано 16.01.1996 за № 21. До списку членів КСП її не було внесено з невідомих причин, до додаткового списку її також не було внесено.

Посадові особи відповідачів обіцяли, що потрібно почекати і їй виділять земельну ділянку. Однак, сертифікату на право на земельну частку позивачці до теперішнього часу не видали. Протягом 2017-2018 років вона зверталася з заявами щодо скорішого вирішення питання про виділ землі у різні інстанції. У вересні 2018 року вона через свого представника звернулася до Приморської районної адміністрації з заявою про виділення земельної частки (пай), але отримала відповідь від 21.11.2018 про відмову з поясненнями, що сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не видадуть, а землі всі розпайовані, в межах населеного пункту вільних земель не має, розяснено право звернутися до суду.

Але вона працювала в КСП «Вільний», була членом цього колгоспу, тому відмова у наданні їй права на земельну частку (пай) є грубим порушенням Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995. Правоноступником КСП «Вільний» є СПК «Вільний» відповідно до довідки №55 від 04.04.2000. Оскільки вона юридично необізнана, то звернулася у 2018р. до адвоката, від якого дізналася, що все таки має право на на земельний пай, для чого необхідно звернутися до суду. Вважає, що про порушення своїх прав вона дізналась у 2018 році, коли отримала відповідь.

Просить: визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) розміром 10,28 умовних кадастрових гектарів відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Вільний» Приморського району Запорізької області серія ЗП № 00388 зареєстрованого 16 січня 1996 року за № 21. (а.с.3-5).

2. Дослідивши матеріали позовної заяви суд виходить з наступного.

Паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств проводилось відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, право на земельну частку (пай) мають, у тому числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

Основним документом,що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. 24, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Згідно зі статтею 257 ЦК ( 435-15 ) у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Якщо для певних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням права власності на землю чи користування нею, законом встановлено інші строки звернення до суду за вирішенням спору, застосовуються ці строки.

3. Відповідно до положень п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

На порушення зазначених норм, позивачем при викладені обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги у позові не зазначено:

- чим підтверджується, що позивач на період паювання земель та на дату реєстрації державного акту на право колективної власності на землю, передану у колективну власність КСП «Вільний», була членом КСП «Вільний» або пенсіонером з їх числа, яка отримала сертифікати на право на земельну частку, або набула право на земельну частку (пай) (в архівній довідці від 14.11.2011 №374 тільки зазначено, що вона туди прийнята за сумісництвом на посаду зав.нафтогосподарством);

- чи отримала вона сертифікат на право на земельну частку (пай), що видається районною державною адміністрацією; як що, ні, то з яких причин;

- з яких причин вона не була включена до списку, доданого до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Вільний»;

- чому позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) саме розміром 10,28 умовних кадастрових гектарів;

- чому у позові відповідачем не зазначено ТОВ «Вільний», який є правонаступником КСП «Вільний».

Також, у позові не зазначено, яким чином права позивача порушують відповідачі.

4.Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», у ст.7, встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць - 1921 грн.

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року «Креуз проти Польщі», не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Тому позивач зобовязаний сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем до заяви додана квитанція від 26.12.2018 №0.0..1 про сплату судового збору в розмірі 704,80 грн., замість 768,40 грн. Таким чином, позивачу необхідно сплатити необхідну суму судового збору, доплативши: 768,40 грн. - 704,80 грн. = 63,60 грн. та надати квитанцію про його сплату.

Додана до позовної заяви роздруківка з сайту Приват24 не є документом, що підтверджує сплату судового збору.

Таким чином, позовна заява не відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України

5. Відповідно до ч.1,2,3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху, про що повідомити позивача і надати йому строк для усунення недоліків, роз'яснивши йому, що, в разі невиконання даної ухвали суду до вказаного строку, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання права на земельну частку (пай) - залишити без руху.

Роз`яснити ОСОБА_1, що їй необхідно усунути вказані недоліки протягом пяти діб з дня отримання ухвали та розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис ОСОБА_2

Згідно з оригіналом: суддя Т.В. Стріжакова

18.02.2019