Справа № 585/1518/18
Номер провадження 2/585/22/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Яковця О. Ф.,

з участю секретаря Шемчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни в режимі відеоконференції справу за позовом військового прокурора Маріупольського гарнізону, в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Свої вимоги мотивував тим, що військовою прокуратурою Маріупольського гарнізону здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000444 від 10 липня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 406 та ч.1 ст. 115 КК України. В ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 близько 19 год. 10 липня 2015 року , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у місці тимчасової дислокації Вінницького ОВК підрозділу, в одній з будівель колишньої лісопилки, пристосованої для проживання особового складу , що розташована по АДРЕСА_1 , будучи невдоволеним зробленим кулеметником 3 відділення 3 взводу 2 мотопіхотної роти цієї ж військової частини солдатом ОСОБА_2 йому зауваженням щодо неналежного виконання ним обов`язків з військової служби , із застосуванням зброї автомату АК 74 здійснив один прицільний постріл в ОСОБА_2 , заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді одиночного , вогнепального , наскрізного , кульового поранення голови, від якого останній помер на місці. Вироком Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст.406 та ч.1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. 30 березня 2016 року рішенням колегії суддів Апеляційного суду Донецької області вищевказаний вирок залишено без змін. На підставі чинного законодавства матері загиблого ОСОБА_2 призначено виплату у сумі 609000 грн., які виплачені ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з платіжним дорученням № 730 від 4 березня 2016 року. Витрати Міністерства оборони України, які були здійсненні при виконанні зобов`язань перед членами сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 у випадку його смерті у сумі 609 000 грн., підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи ОСОБА_1 . Тому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України майнову шкоду, яка спричинена вчиненням злочину, в сумі 609000 грн.

Прокурор Роменської місцевої прокуратури Кондратенко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини.

Представник позивача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від нього до суду надійшла заява, в якій просив справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився. Раніше від нього до суду надійшла заява, в якій просили справу слухати без їх участі, проти позову не заперечували.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 було засуджено за ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 406, ч. 1 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі, оскільки він проходячи військову службу у місці тимчасової дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості, яке виявилося у вчиненні іншого насильства, із застосуванням зброї, що спричинило тяжкі наслідки та вичнив вбивство , тобто умисне протиправне заподіяння смерті солдату цієї ж військової частини ОСОБА_2 (а.с.8-12).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2016 року вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2015 року залишено без змін ( а.с.13-16).

Згідно наказу тимчасово виконуючого обов`язки війського комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.03.2016 року , та платіжного доручення № 730 від 04 березня 2016 року матері загиблого ОСОБА_2 ОСОБА_3 виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 в сумі 609 000 грн. (а.с.25, 26).

Відповідно до частини першої та другої ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За положенням частини 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, визначається параграфом 2 глави 82 ЦК.

Приписами ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначені норми, що містяться в главі 82 ЦК України та регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачають право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25 березня 1992 р. N 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Законом України від 20 грудня 1991 р. N 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 41 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 р. N 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

У відповідності до ст.16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», у випадках, зазначених у пп.1-3 п. 2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з п.«а» ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в ред., яка діяла на момент виплати) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у пп.1-3 п.2 ст.16 цього Закону.

Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16 1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання, що передбачено ч. 1 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, одноразова грошова допомога , яка виплачена матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 розрахована відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Пунктом 5 зазначеного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, рівними частками членам сімї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобовязаного та резервіста.

Статтею 23 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ. Вказані виплати не є шкодою в розумінні ст.1166, 1195,1207 ЦК України.

Системний аналіз вищевказаних норм права свідчить про те, одноразова грошова допомога не є шкодою, завданою відповідачем державі внаслідок необережного поводження зі зброєю, а є гарантією правового і соціального захисту загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Фінансування забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цієї соціальної гарантії, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України.

Ні Законом «Про військовий обов`язок і військову службу», ні Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено право Держави в особі Національної гвардії України на компенсацію за рахунок іншої особи сплачених соціальних гарантій.

Оскільки сфера дії Законів №№ 2232-ХІІ і № 2011-ХІІ поширюється виключно на військовослужбовців та членів їх сімей і цими Законами, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Держави з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров`ю військовослужбовця, то до таких правовідносин положення ст.1191 ЦК України застосуванню не підлягають.

Посилання прокурора на п.7 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, є некоректним, оскільки спірні правовідносини це Положення не регулює.

За п.7 вказаного Положення військовослужбовці у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Відповідно до п.2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або знищенням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Оскільки одноразова грошова допомога, що виплачена сім`ї загиблого солдата, є гарантією правового і соціального захисту військовослужбовця, а не прямою дійсною шкодою, визначення якої міститься у п.2 Положення, ця виплата не відноситься до витрат, спричинених вчиненням злочину, в порядку, передбаченому п.7 вказаного Положення вона не підлягає відшкодуванню.

Враховуючи вищенаведене, оскільки із ОСОБА_1 вироком суду стягнуто на користь ОСОБА_4 розмір заподіяної ним прямої дійсної моральної шкоди, завданої потерпілому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а проведені із бюджету виплати одноразової допомоги членам сімей загиблих військовослужбовців не є прямою дійсною шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а є гарантованою державою соціальною виплатою, яка не підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст..ст. 1, 82 , 1166, 1191, 1207 ЦК України, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу`від 25 березня 1992 р. N 2232-XII , ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII , суд, -

В И Р І Ш И В:
Відмовити в задоволенні позову військового прокурора Маріупольського гарнізону, в інтересах держави , в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 травня 2019 року.

Суддя підпис:

Копія вірна...

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. Ф. Яковець