Справа № 463/6220/18
Провадження № 2/463/554/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної шкоди -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів, який у встановленому законом порядку уточнила заявою від 10.01.2019р. та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальні збитки в сумі 2076 грн., а з ОСОБА_5 «Страхова компанія «Українська страхова група» - 28761,43 грн. страхового відшкодування, 5353,02 грн. пені, три відсотки річних в розмірі 450 грн. та 1770,85 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.02.2018р. на вул. Кульпарківська, 117 у м. Львові сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням позивача. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22.03.2018р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група», внаслідок чого страхова компанія відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 33383,50 грн., що мало місце 23.06.2018р. Разом з тим, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 05.03.2018р., проведеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_2 внаслідок ДТП з урахуванням його обстеження становить 67177,23 грн. Не дочекавшись виплати страхового відшкодування від ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група», в травні 2018р. самостійно здійснила ремонт автомобіля, загальна вартість чого становила 64 998,35 грн. В подальшому, страховик здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 2 853,42 грн. і тому, різниця між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням становить 28 761,43 грн. В добровільному порядку ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» відмовляється здійснити виплату такої різниці і тому просить стягнути її в примусовому порядку з страховика, а також 5353,02 грн. пені, три відсотки річних в розмірі 450 грн. та 1770,85 грн. інфляційних втрат.

Крім того, внаслідок ДТП понесла додаткові витрати щодо оплати послуг експерта в сумі 1716 грн. та витрати в сумі 360 грн. за виконання робіт, повязаних з оглядом пошкодженого автомобіля та складання дефектовки на СТО. Дану суму просить стягнути з відповідача ОСОБА_4

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 13.11.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Відповідач ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується, оскільки страховик відшкодовує витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу відшкодовує особа, яка завдала збитків. Враховуючи те, що за своєю юридичною природою визначена позивачем сума є різницею між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, обовязок її відшкодування покладається на винуватця ДТП, а не страховика, що виключає можливість задоволення такої вимоги. В свою чергу, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 08.06.2018р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДП становить 33 383,50 грн., а оскільки страхове відшкодування відповідно до заяви позивача виплачено безпосередньо на рахунок останньої, сума страхового відшкодування була зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що становить 33 383,50 грн. Після того, як позивач 04.09.2018р. долучила докази понесених витрат на придбання запасних частин до свого автомобіля та проведення, страховик 26.10.2018р. здійснив доплату страхового відшкодування (податку на додану вартість) на користь потерпілої в сумі 2853,42 грн. Саме ж страхове відшкодування, а також доплата податку на додану вартість виплачені у встановлений законом строк після подання позивачем всіх необхідних документів, що також виключає можливість стягнення з страховика пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Тому просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 також скерував відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується, оскільки згідно висновку експертного дослідження коефіцієнт фізичного зносу становить 0,55, і відповідно, заміні підлягали не нові деталі, а із 55-ти відсотковою зношеністю. Загальна вартість придбаних позивачем запчастин становить 50 728,35 грн., і відповідно, за мінусом коефіцієнта фізичного зносу фактичний розмір шкоди становить 36 997,76 грн., а різницю між фактично сплаченою сумою та розміром фактичної шкоди зобовязаний відшкодувати страховик. Що стосується витрат позивача на проведення експертизи, такі за наявності визначених законом підстав зобовязаний відшкодувати страховик.

Відповіді на відзиви позивач не скерував, а після уточнення позовних вимог в редакції, за якої проводиться розгляд справи, відповідачі не скерували відзиву на уточнену позовну заяву.

Враховуючи наявність відповідного клопотання представника відповідача ОСОБА_4, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.01.2019р., якою прийнято до розгляду уточнення позовних вимог, одночасно призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи.

В судовому засіданні повноважний представник позивача адвокат ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правової допомоги серії ЛВ № 008251, позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2, повноваження якої підтверджуються ордером на надання правової допомоги серії ЛВ № 132310, проти обґрунтованості позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. При цьому, відносно вимоги про стягнення з її довірителя витрат на проведення експертного дослідження, що є кінцевою вимогою до відповідача ОСОБА_4 вказала, що за наявності підстав для такого відшкодування відповідний обовязок покладається на страховика, а не винуватця ДТП. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» в судове засідання не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. З підстав, викладених у відзиві в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 05.02.2018р. на вул. Кульпарківська, 117 у м. Львові сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22.03.2018р., яка не оскаржувалась та набрала законної сили (а.с.12) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з полісу № АМ/1316712 від 07.12.2017р. (а.с.11), цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 під час керування ним транспортним засобом «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група».

На підставі заяви позивача, відповідно до страхового акту № ЗСЦВ-1918 (а.с.98), ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 33 383,50 грн., що стверджується відповідним платіжним дорученням від 22.06.2018р. Розмір страхового відшкодування визначено на підставі висновку № 58 експертного автотоварознавчого дослідження від 08.06.2018р. (а.с.66-75), проведеного на замовлення ПАТ «СК «Українська страхова група», згідно якого вказаний розмір відшкодування є вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля НОМЕР_2 в цінах станом на час проведення дослідження без врахування ПДВ.

В подальшому, згідно платіжного доручення від 26.10.2018р. (а.с.101), страховик здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 2853,42 грн., що становить суму податку на додану вартість, на яку зменшилась сума страхового відшкодування під час її виплати 22.06.2018р. Загалом же ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» виплатила безпосередньо на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 36 236,92 грн.

При цьому, відповідно до висновку експерта № 06/18 від 05.03.2018р., який проведено на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 станом на момент проведення експертизи становить 67 177,23 грн. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на час проведення експертизи становить 38342,56 грн. (а.с.14-19).

Незважаючи на такі дані експертного дослідження, проведеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту за мотивами позову становить 64 998,35 грн. і предметом спору в даній справі є стягнення різниці між цією сумою та сумою виплаченого страхового відшкодування.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обовязок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обовязку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, повязана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоровя, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обовязок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

В свою чергу, під час розгляду цивільної справи № 676/518/17 (постанова від 22.01.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погодився з таким висновком, не знайшовши підстав відступити від нього.

Такий самий висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 645/3746/16 (постанова від 07.02.2019р.).

Разом з тим, у справі яка розглядається після уточнення позовних вимог позивач просить стягнути різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням безпосередньо із страховика, що не відноситься до обовязків останнього та відповідно, виключає можливість стягнення з ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» такої різниці в сумі 28 761,43 грн.

Що ж стосується стягнення з в ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, такі, будучи похідними від вимоги про стягнення різниці також не підлягають задоволенню, однак при цьому, суд також звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно матеріалів справи, заява позивача про виплату страхового відшкодування (а.с.13) отримана відповідачем 13.04.2018р., а виплата страхового відшкодування здійснена 22.06.2018р.,тобто в межах встановлено законом строку, що свідчить про відсутність прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група» та як наслідок, виключає можливість задоволення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

В свою чергу, предявлена до відповідача ОСОБА_4 вимога, відповідно до змісту позовних вимог стосується стягнення з останнього витрат, повязаних з проведенням експертного дослідження, що також не є його обовязком.

Зокрема, відповідно до п. 34.1 34.3 ст. 34 Закону № 1961-ІV, страховик зобовязаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобовязаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відтак, можливість стягнення витрат за проведення експертного дослідження безпосередньо залежить від виконання страховиком обовязку, передбаченого п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-ІV і у випадку невиконання такого обовязку саме останній, а не винуватець ДТП зобовязаний відшкодувати вартість проведеного експертного дослідження.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 також належить відмовити.

При цьому, що стосується розбіжностей у вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, яка міститься у двох різних висновках автотоварознавчого дослідження, проведених на замовлення позивача та ОСОБА_5 «СК «Українська страхова група», в межах розгляду даної справи суд не вважає можливим надання їм правової оцінки, оскільки за обставинами цієї справи вимога про стягнення цієї різниці предявлена до неналежного відповідача, і на думку суду, правова оцінка таким висновком, яка вплине на розмір належної до сплати різниці між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням може бути надана виключно у справі за позовом, який предявлено до належного відповідача, оскільки саме в такій справі у останнього виникає право спростовувати не лише предявлену до нього вимогу, але й розмір такої вимоги.

Те саме стосується вимоги про стягнення витрат за проведення експертного дослідження, оскільки в межах такої вимоги ОСОБА_6 є неналежним відповідачем.

Тому, суд в задоволенні позову відмовляє в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. ст. ст. 15, 16, 22, 509, 526, 625, 979-982, 984, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 (м. Львів, вул. Хвильового, 4/75, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) до ОСОБА_4 (м. Львів, вул. Пасічна, 55/60, ідентифікаційний номер НОМЕР_5), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А, ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.04.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.