Справа №200/1841/19
Провадження №2/200/779/19
У Х В А Л А

06 лютого 2019 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2019 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Також разом, з позовною заявою, позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій просить суд, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, заборонивши у будь-який спосіб відчужувати, в тому числі продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу (іпотеку), вчиняти інші реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: на першому поверсі нежитлові приміщення поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею - 251,2 кв.м., у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3. Адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Європейська, будинок 20А; на третьому поверсі поз. 301-311, 313-319, загальною площею - 445,9 кв.м.; у надбудові нежитлові приміщення поз. 402-404, загальною площею - 37,4 кв.м. у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3. Адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Європейська, будинок 20А.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, що в свою чергу порушить правові інтереси позивача. Крім того, вартість позову є співрозмірною з майном яке належить відповідачу.

Суд, вивчивши матеріали справи, зважаючи на обставини справи прийшов до наступного висновку.

Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.1. ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Як випливає з матеріалів позовної заяви предметом позову є визнання права власності на нежитлові приміщення в рахунок погашення заборгованості за договором позики, яка становить 100 000 грн.

В заяві про забезпечення позову заявник не навів доказів чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Крім того, позивач не надав доказів, що майно на яке він просить накласти арешт належить саме відповідачу ОСОБА_2, а також відсутнє будь-яке підтвердження того, що вартість зазначених нежитлових приміщень є співмірною з сумою боргу за договором позики.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повзанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів позову та матеріалів заяви про забезпечення позову заявник не надає належних доказів на підтвердження того, що невжиття даних заходів може зробити неможливим виконання рішення суду, а також не надає докази співмірності позовних вимог заявленим заходам забезпечення позову, крім того відсутні докази того, що нерухоме майно, щодо якого позивач просить вжити заходи належить саме відповідачу ОСОБА_2

Дані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено яким чином невжиття заходів забезпечення позову вплине на права та інтереси позивача, а також, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи викладене, та у відповідності з зазначеними нормами процесуального права суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску