Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 641/10427/16-ц

провадження № 61-37039св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва (Купровська) Яна Миколаївна,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада

2017 року у складі судді Боговського Д. Є. та постанову апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Бурлака І. В., Яцини В. Б., та за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Бурлака І. В., Хорошевського О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні його власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 та інших осіб з неї, звільнити квартиру від сторонніх речей та майна та вселити позивача до цієї квартири, відшкодувати судові витрати.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 уточнив свої вимоги та просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою

АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він є власником жилого приміщення, у родинних відносинах із відповідачем ОСОБА_2 не перебуває, спільного господарства вони не ведуть, жодних угод про порядок користування не укладали. Всупереч положенням діючого законодавства у належній ОСОБА_1 квартирі зареєстрована стороння особа, що заважає власнику вільно користуватися та розпоряджатися жилим приміщенням, призводить до безліч інших незручностей. ОСОБА_2 самостійно заяву про зняття її з реєстраційного обліку не подає, що змусило ОСОБА_1 звернутися із відповідним позовом до суду.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Я. М. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, мотивовані тим, що підставою для звернення

ОСОБА_1 до суду є укладений між ним та ОСОБА_4 договір

від 06 червня 2016 року про відступлення права вимоги за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та оформлення ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 .

Оформлення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 відбулось незаконно.

Договір позики та договір про задоволення вимог іпотекодержателя

від 07 травня 2007 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є документами, щодо яких наявне судове рішення та відкрите виконавче провадження, а тому питання щодо заміни кредитора у зобов`язанні має вирішуватися лише в судовому порядку.

ОСОБА_4 звернувся до суду у із позовом щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, обравши спосіб звернення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі, однак судовим рішенням було визначено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з публічних торгів із встановленням початкової ціни продажу.

Всупереч встановленому чинним судовим рішенням порядку звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом продажу з публічних торгів, ОСОБА_1 було подано заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Одночасне існування виконавчого провадження про стягнення з

ОСОБА_2 заборгованості, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом оформлення права власності за іпотекодержателем суперечить принципу про недопустимість бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Нотаріус має посвідчити перехід права власності лише із дотриманням визначеної процедури.

ОСОБА_2 просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2016 року за індексним номером 32995855, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою (Купровською) Я. М. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова

від 17 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Я. М. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2016 року за індексним номером 32995855, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою (Купровською) Я. М. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Я. М . в рівних частинах на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Зобов`язано фінансовий орган - одержувач - УДКСУ у Слобідському районі міста Харкова, банк одержувача ГУ ДКСУ в Харківській області повернути з поточного рахунку 0005, код ЗКПО 37999680, МФО 851011, частину заяво сплаченого ОСОБА_1 судового збору за квитанцією від 28 грудня 2016 року № 0.0.678825176.1 в АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 551,20 грн.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що при наявності обтяження прав на нерухоме майно, нотаріус, як державний реєстратор, не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на це майно. Враховуючи, що рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , визнається судом незаконним та скасовується, відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки дане питання згідно статті 150 ЖК Української РСР та статті 405 ЦК України вправі ставити лише власник житлового приміщення.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому зазначив, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є недоведеними, тому доводи заявника про те, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 є передчасними.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ОСОБА_1 :

18 травня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада

2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у зустрічній позовній заяві, ОСОБА_2 не навела, не довела та не обґрунтувала, а суди попередніх інстанцій не встановили та не вирішили питання про те, яким чином оскаржуване ОСОБА_2 рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно порушує права чи інтереси саме ОСОБА_2

З метою затягування моменту задоволення вимоги кредитора за рахунок заставного майна з формальних міркувань ОСОБА_2 подала до суду зустрічні позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора, яке жодним чином не зачіпає і не порушує її права.

Наявність зареєстрованого через вісім років після державної реєстрації іпотеки іншого обтяження і лише стосовно саме ОСОБА_2 , а не стосовно іпотечного майна, в силу пункту 61 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, не була та не могла бути підставою для відмови ОСОБА_1 у державній реєстрації за ним права власності на заставлене ще в 2007 році в іпотеку майно.

Під час внесення в Державний реєстр прав відомостей про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, приватний нотаріус дотрималась вимог закону, оскільки встановила, що станом на момент проведення державної реєстрації саме на іпотечне майно не було накладено і зареєстровано жодного обтяження (арешту іпотечного майна).

Арешт, який виник на підставі постанови державного виконавця

від 30 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виник виключно у відношенні самої ОСОБА_2 , а не стосовно спірного нерухомого майна чи іпотекодержателя ОСОБА_1 , на права та обов`язки іпотекодержателя не розповсюджувався.

ОСОБА_1 на момент реєстрації права власності на іпотечне майно, мав першочергове право на задоволення своїх майнових вимог до боржника, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі відповідного застереження, що міститься в пункті 1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку».

У приватного нотаріуса не було жодних підстав для відмови у задоволенні заявленої ОСОБА_1 . вимоги щодо реєстрації за ним права власності на заставлене в іпотеку майно.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ОСОБА_3 :

15 серпня 2018 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що при вирішенні питання про скасування реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, який належить подружжю на праві спільної сумісної власності, співвласник ОСОБА_3 повинна була приймати участь у розгляді справи, оскільки наслідки її розгляду впливають на її майнові права.

Вирішуючи цивільну справу в частині зустрічних позовних вимог

ОСОБА_2 , місцевий суд не з`ясував питання про належний склад осіб, які мають приймати участь у справі та безпідставно не залучив до участі у справі співвласницю спірного нерухомого майна ОСОБА_3 , чим перешкодив їй у доступі до правосуддя, який закріплений в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд незаконно, безпідставно і очевидно невмотивовано відмовився застосовувати презумпцію спільності майна подружжя, яку жодний учасник справи не заперечував і не спростовував і, як наслідок, апеляційний суд дійшов необґрунтованого і неправильного висновку, ніби ОСОБА_3 не є співвласником спірної квартири, а тому рішення місцевого суду її права не зачіпає.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Комінтернівського районного суду міста Харкова.

Зупинено виконання постанови апеляційного суду Харківської області

від 17 квітня 2018 року, якою залишено без змін рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року, до закінчення касаційного провадження.

20 серпня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_3 зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції про залишення без змін рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада

2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Я. М. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію.

В іншій частині постанова апеляційного суду Харківської області

від 10 липня 2018 року ОСОБА_3 не оскаржується, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції під час перегляду справи в касаційному порядку за касаційною скаргою

ОСОБА_3 не перевіряється.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій:

07 травня 2007 року між ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_4 (позикодавець) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є. В. за реєстровим № 955. Відповідно до умов даного договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв валютні цінності в натурі у розмірі 8 060,00 доларів США.

У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором позики, 07 травня 2007 року між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є. В. за реєстровим № 957.

Відповідно до умов даного договору іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв під заставу квартиру під

АДРЕСА_1 . Також умовами вказаного договору (пункти 1, 6) передбачено право та можливість на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем або отримання ним у власність при порушенні іпотекодавцем обов`язку з повернення позики до 07 травня 2008 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики від 07 травня 2007 року перед ОСОБА_4 , останній звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість розмірі

221 100,27 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 211,00 грн, а всього 223 311,27 грн, в решті позову відмовлено.

27 лютого 2015 року старшим державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2014 року та 30 квітня 2015 року з метою виконання рішення суду накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу.

11 лютого 2016 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції складено акт опису та арешту майна, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 передана на відповідальне зберігання ОСОБА_6

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами, 3 % річних, неустойки та звернення виконання на предмет іпотеки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 проценти за користування грошовими коштами у сумі 33 614,08 грн, 3 % річних у сумі 6 274,20 грн, та неустойку у сумі

600,00 грн. В рахунок погашення заборгованості, встановленої рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2014 року у сумі 223 311,27 грн, процентів за користування грошовими коштами у сумі 33 614,08 грн, 3 % річних у сумі 6 274,20 грн, та неустойки у сумі 600,00 грн, а всього 263 799,55 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за 631 361,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

06 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим Гриценком Є. В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу

07 травня 2007 року за реєстровим № 957. Відповідно до умов договору первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного іпотекодержателя всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором за реєстровим № 957, який був укладений в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 07 травня 2007 року.

09 червня 2016 року ОСОБА_4 направив ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором.

20 вересня 2016 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звільнення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (на виконання вимог норми частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку»), а також з вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки (згідно статті 40 Закону України «Про іпотеку).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва ( Купровська) Я. М. 17 грудня 2016 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32995855, яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 07 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є. В., реєстровий № 952; договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим 07 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є. В., реєстровий

№ 957, посвідченого 06 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., реєстровий

№ 768.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 27 жовтня 2017 року, наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме наявність арешту нерухомого майна боржника ОСОБА_2 (всього нерухомого майна, в тому числі і квартири

АДРЕСА_1 в межах суми звернення в розмірі 223 311,27 грн), встановленого постановою старшого державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Брижатого В. Д. від 30 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято

ОСОБА_8 30 квітня 2015 року за індексним номером 21051141.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при наявності обтяження прав на нерухоме майно, нотаріус, як державний реєстратор, не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на це майно. Враховуючи, що рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , визнається судом незаконним та скасовується, відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки дане питання згідно статті 150 ЖК Української РСР та статті 405 ЦК України вправі ставити лише власник житлового приміщення.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , апеляційний суд також погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому зазначив, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є недоведеними, тому доводи заявника про те, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 є передчасними.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення апеляційного суду не відповідають.

Висновки Верховного Суду, за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 :

Відповідно до положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором, або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 вищезазначеного Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно , що встановлено частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що вибір способу правового захисту належить іпотекодержателю, задоволення вимог за рахунок іпотечного майна підлягає урахуванню при вирішенні позову про стягнення заборгованості за кредитними договором. Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Набрання законної сили рішення суду у спорі між сторонами щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку статті 38 Закону «Про іпотеки» не позбавляє іпотекодавця права звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, узгодженому сторонами договору іпотеки. В даному випадку вибір способу правового захисту належить іпотекодержателю, задоволення вимог за рахунок іпотечного майна підлягає урахуванню при вирішення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

За таких обставин апеляційний суд вищенаведеного не врахував, не встановив усіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не надав оцінку всім зібраним у справі доказам, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постанова апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду, за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 :

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ЦПК України).

За правилами частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_3 вважаючи, що її право рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року порушено, оскаржила його в апеляційному порядку, зазначивши на обґрунтування своїх доводів відповідні мотиви.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада

2017 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року у даній справі.

Відкриваючи апеляційне провадження, суд вважав, що апеляційна скарга подана належною особою та за формою і змістом відповідає вимогам закону.

Оскаржуваною постановою апеляційного суду Харківської області

від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є недоведеними, тому доводи заявника про те, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 є передчасними.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частина перша стаття 362 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної інстанції вважав, що права та інтереси

ОСОБА_3 рішенням суду першої інстанції не вирішувались, то відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції мав обговорити питання про закриття апеляційного провадження, а не про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України повноваженнями суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, постанова апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки апеляційним судом були допущені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року та касаційної скарги

ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Харківської області

від 10 липня 2018 року

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову апеляційного суду Харківської області

від 17 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Яни Миколаївни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Яни Миколаївни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції, скасовані постанова апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року та постанова апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року втрачають закону силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило