Справа № 335/3565/18
Провадження № 2 /331/669/2019
18 квітня 2019 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жукової О.Є
за участю секретаря : Качан К.К.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 21 грудня 2001 року з ОСОБА_2 перебувала зареєстрованому у шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2005 року шлюб між сторонами було розірвано. Фактично шлюбні стосунки було припинено з серпня 2004 року, дитина залишилась проживати матір'ю, про що відповідач не заперечував, спорів стосовно місця проживання дитини не було. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже 14 років, вона не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки бачила його кілька разів. Також, в спілкуванні з позивачкою дитина ніколи про батька не питає та не цікавиться. З січня 2004 року ОСОБА_1 разом з донькою проживає зі своїми батьками в чотирикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, якій забезпечує гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. В сім'ї склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини та її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Всі питання щодо виховання вирішуються ОСОБА_1 самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, ухиляється від сплати аліментів, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
Оскільки, відповідач своїм байдужим ставленням до дитини демонструє, що дитина його ніяк не цікавить, протягом тривалого часу, відповідач взагалі не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, здоров'ям, навчанням, не відвідує і не провідує дитину, не підтримує ніякого зв'язку, позивачка вимушена звернутися до суду.
Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2018 року позовну заяву передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року провадження по справі відкрито.
25 лютого 2019 року від третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до суду надійшов висновок , у якому зазначено рішення комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах неповнолітньої, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться фізичним, духовним та психічним розвитком дитини, матеріально не допомагає, зі святами та днем народження дитину не вітає. Згідно довідки ЗОШ №59 з поглибленим вивченням англійської мови, ОСОБА_3 закінчила 8 клас. За час навчання батько дитини, ОСОБА_2, жодного разу до школи не приходив, успішністю доньки не цікавився, батьківські збори не відвідував. Вихованням дитини займається мати ОСОБА_1. Згідно довідки Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 не сплачує. Згідно відповіді голови квартального комітету №12 ОСОБА_5 від 12.02.2019р., підтверджено місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2. Спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради декілька разів здійснено виїзд за вказаною адресою, але з'ясувати думку ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не вдалося.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягла, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився без поважних причин , в зв'язку з чим справу на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянуто у його відсутність.
Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському районунадав до суду заяву, якій просив розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказавши, що з урахуванням досліджених обставин справи, орган опіки вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно не повнолітньої доньки ОСОБА_3.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень .
У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.
З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 1495.
Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя 20 лютого 2004 року. В свідоцтві про народження її батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
02.12.2004 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-5688/2004р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину утримання неповнолітньої ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини та аліменти наутримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, до 22.01.2007 року.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

На даний час дитина мешкає разом із матір'ю у місті Запоріжжя, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою та витягом щодо реєстрації місця проживання особи (а.с. 11-12).

Також судом встановлено, що відповідно до довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» Департаменту охорони здоров'я міської ради дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 спостерігається на дільниці №10 педіатричної амбулаторії №8 (лікар ОСОБА_6.). Дівчинка знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-кардіолога з діагнозом: Вроджена вада серця: мінімальний дефект міжшлункової перетинки. Згідно амбулаторної картки на прийом до лікаря-педіатра дільничного та лікаря-кардіолога постійно з'являється мати ОСОБА_1. Згоду на рекомендоване лікування та на проведення щеплень дає мати. У разі викликів лікаря додому з хворою дитиною знаходиться ОСОБА_1, на яку і видавалися листки непрацездатності.(а.с. 14).

Відповідно до довідки наданої з Запорізької спеціальної школи з поглибленим вивченням англійської мови 1-3 ступенів № 59 ЗМР Запорізької області за 2017-2018 н.р. ОСОБА_2, батько ОСОБА_3, учениці 8-Б класу жодного разу на зборах не був присутнім ( протоколи батьківських зборів класу зберігаються лише один рік). Облік відвідування батьками шкільних заходів не ведеться, але з пояснювальних ОСОБА_7 (класний керівник з 01.09.2017 по теперішній час) та ОСОБА_8 (класний керівник з 01.09.2014 по 31.08.2017), батько ОСОБА_3 на них також жодного разу не був присутнім. Всі питання стосовно навчання та виховання ОСОБА_3 класні керівники вирішували з матір'ю, оскільки не мали змоги навіть познайомитися з батьком дитини (а.с.15).

Згідно характеристики наданої ОСОБА_1 за місцем роботи у Запорізькій районній раді Запорізької області, вона має загальний стаж роботи 24 роки, у спілкуванні з колегами доброзичлива, ввічлива, чемна, уважна до людей, тактовна, нагороджувалася почесними грамотами за сумлінну працю та професіоналізм. (а.с. 21-22).

Також судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості наданої з Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_2 станом на 31.05.2018 року має заборгованість перед ОСОБА_1 за сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 за виконавчим документом у сумі 124 519 , 29 грн.

Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району , як органу опіки та піклування від 25.02.2019 року визнано можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2; довідкою про неотримання аліментів, у відповідності до якої борг станом з 31.05.20178 року становить 124 519 , 29 гривень; довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та копію паспорта ОСОБА_1 , відповідно до яких ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), норми якої є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Слід зазначити, що відповідач до суду не з'явився, доказів того, що йому цікаве життя доньки та він бажає з нею спілкуватися, надавати матеріальну допомогу, не надав, а позивачкою в свою чергу надані докази ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Позивачем доведено, що ОСОБА_2, свідомо нехтуючи своїми обов'язками, не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню, вихованню неповнолітньої доньки.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам дитини.

У зв'язку з свідомим нехтуванням відповідачем ОСОБА_2 своїми батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про позбавлення батьківських прав задовольнити .

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання : АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання : АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2019 року.

Суддя: О.Є. Жукова

18.04.2019