___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/914/19
УХВАЛА

22.04.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Кириковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 26.10.2017 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

06.02.2018 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 47423 гривні 00 копійок, судові витрати в сумі 877,95 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень 00 копійок.

Тієї ж дати у підготовчому судовому засіданні, судом було ухвали прийняти до розгляду вказану уточнену позовну заяву та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

14.06.2018 року судом було ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

21.11.2018 року в судовому засіданні за участі явки представника позивача та представника відповідача було ухвалено відкласти судове засідання на 20.12.2018 року о 10год. 00хв.

Однак, в судове засідання призначене на 20.12.2018 року позивач та його представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 21.11.2018 року про особисте сповіщення, про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 13.02.2019 року о 11 годині 00 хвилин.

У судове засідання призначене на 13.02.2019 року позивач та його представник повторно не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник повідомлений належним чином, однак 13.02.2019 року на електронну скриньку суду надіслав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з перебуванням у командировці до міста Львова, без надання до клопотання жодного доказу на підтвердження викладених обставин.

У той же час, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом було ухвалено відкласти судове засідання по справі, не зважаючи на повторну неявку представника позивача, на 25.03.2019 року о 10 год. 30 хв.

У судове засідання призначене на 25.03.2019 року позивач та його представник знов втричі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого сторона позивача повідомлялась судом належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме шляхом направлення судових повісток на адресу мешкання позивачевої сторони, які були повернуті до суду без вручення з підстав за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомляли.

З урахуванням неотримання позивачем та його представником судових повісток, судом було ухвалено відкласти судове засідання по справі на 22.04.2019 року о 09 год. 00 хв.

Однак, у судове засідання призначене на 22.04.2019 року позивач та його представник знов учетверте не з`явились, про дату, час і місце проведення якого сторона позивача повідомлялась судом належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме шляхом направлення судових повісток на адресу мешкання позивачевої сторони, з якою кореспонденція від позивача була повернута до суду без вручення з підстав за закінченням терміну зберігання, у той же час була отримана представником позивача, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, про причини неявки суд не повідомляли.

Частинами 6,7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що усі судові виклики позивача до судових засідань здійснювались шляхом направлення, поштою разом з рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, судових повісток про виклик на ім`я - ОСОБА_1 , за адресою зазначеною ним особисто у позові, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Позивачем суд не повідомлялось про причини своєї неявки.

Між іншим суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Позивач суд окремою заявою, суд не повідомляв про зміну свого місця проживання, а навпаки після подання до суду позовної заяви у первісній редакції, в наступних поданих до суду заявах у тому числі уточненій позовній заяві, зазначав і підтверджував своє місце мешкання саме за адресою: АДРЕСА_1 , за якою судом здійснювалось повідомлення позивача по справі.

Отже судом здійснювався виклик позивача шляхом направлення, поштою разом з рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, судових повісток про виклик останнього за відомим місцем його мешкання, у відповідності до чинних положень ЦПК України.

У той же час, суд звертає увагу, що як вже зазначалось, представник позивача обізнаний про дату, час і місце проведення судового засідання, що у відповідності до ч.5 ст.130 ЦПК України, вважається таким, як і повідомлення позивача по справі.

На підставі вищевикладеного вбачається, що позивач та його представник, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судового засідання, повторно не з`явились до судового засідання без поважних причин, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу, що сторона позивача починаючи з 21.11.2018 року в четверте не з`явились до судового засідання. Крім того, судом враховуються дії представника позивача, які свідчать про втрату інтересу до підтримання позову позивача, а саме те, що представник позивача повторно не з`являючись до судового засідання призначеного на 13.02.2019 року надав до суду заяву про відкладення судового засідання, не підтверджену жодним доказом, що свідчить про обізнаність представника щодо дати і часу судового засідання, та після подання такої заяви, представник позивача не здійснив жодних дій, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, яке в свою чергу було ініційовано саме за позовом його клієнта, який - Курченко А.В. в свою чергу зазначив адресу свого місця проживання, за якою не отримує судові повістки.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 189 ЦПК України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Частинами 1, 2 статті 210 ЦПК України встановлено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму судам роз`яснено, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Судом враховується, що провадження в цій справі відкрито 13.11.2017 року, тобто півтора роки тому, за які судом здійснювались усі можливі процесуальні дії за клопотаннями сторін по справі, з метою надання їм можливості довести належними доказами свої вимоги і заперечення, однак не зважаючи на те, що суд у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України сприяв учасникам судового процесу в цій справі в реалізації ними їх прав передбачених ЦПК України не зважаючи на тривалі строки розгляду справи, позивач будучи ініціатором цього судового провадження без поважних причин вчетверте не з`явився до суду, тобто в протиріч діям суду, які направлені на сприяння сторонам по справі у використанні їх процесуальних прав, в порушення ч.1 ст.44 ЦПК України не добросовісно користується наданими йому процесуальними правами, що в свою чергу призводить до постійних відкладень судових засідань, за наслідком чого призводить до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, що в свою чергу розцінюється судом, як зловживання позивачем наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Під час вирішення питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою, судом також враховується, що відповідно до п.3 ч.1 ст.157 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду,у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд враховує складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача, який не з`явився, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивач повторно не з`явився в судове засідання про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином; не повідомивши суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило; не здійснив жодних дій для отримання інформації про стан провадження в цій справі, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, а також оскільки залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві для повторного звернення до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено - 22 квітня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.