Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3456/17 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 26 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/3456/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 18 лютого 2019 року, ухвалене головуючим суддею Гришковець А.Л. у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.03.2014 на загальну суму 12923грн. 69 коп. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги Банк мотивував тим, що ОСОБА_2 11 березня 2014 року підписав заяву № б/н і отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір.

Відповідно до умов зазначеного договору позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, проте останній своєчасно не повертає кредитні кошти, не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов'язань по кредитному договору.

Станом на 28 серпня 2017 року заборгованість складала 12923 грн. 69 коп. з яких: тіло кредиту - 159 грн. 90 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8672 грн. 19 коп., заборгованість за пенею та комісією 3000 грн., по штрафам 500 грн. (фіксована частина), 591 грн. 60 коп. (процентна складова).

Рішенням Овруцького районного суду від 18 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

На вказане рішення АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Банк зазначає, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Зокрема, укладаючи договір та приєднуючись до Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_2 підтвердив, що зобов'язується у тому числі, регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Крім того, на думку позивача, суд в порушення вимог процесуального законодавства, став на бік відповідача, не мотивовано відхилив надані позивачем докази та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Також вважають, що суд порушив порядок встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, у судове засідання не з'явився, заяви та клопотання від нього не надходили.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення із таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н від 11.03.2014, відповідно до умов якого відповідач отримав 500 грн. кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до змісту позовних вимог відповідач в порушення умов Кредитного договору своїх договірних зобов'язань належним чином не виконував, тому станом на 28.08.2017 у нього перед Банком виникла заборгованість на загальну суму 12923 грн. 69 коп., з яких: тіло кредиту - 159 грн. 90 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8672 грн. 19 коп., заборгованість за пенею та комісією 3000 грн., по штрафам 500 грн. (фіксована частина), 591 грн. 60 коп. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_2 вказаної вище кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив, зокрема, і з того, що на час укладення згаданого договору відповідач був недієздатним, тому даний правочин є нікчемним і відтак не створює юридичних наслідків.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22.10.2018, яке набрало законної сили 21.11.2018, ОСОБА_2 визнано недієздатним 29 серпня 2013 року та призначено його опікуном ОСОБА_3 (а.с.66-67).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст.221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення, цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.Частиною першою статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Отже, достовірно встановлено, що на час укладення 11 березня 2014 року кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 був недієздатним, даний правочин не є дрібним побутовим та не був схвалений його опікуном.

Виходячи із наведеного даний кредитний договір в силу закону (ч.1ст.226 ЦК) є нікчемним правочином, а відтак не створює жодних юридичних наслідків, в тому числі, і обов'язку відповідача щодо погашення заборгованості за цим договором.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення норм матеріального чи процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 18 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст складений: 12 квітня 2019 року