Номер провадження: 22-ц/813/1138/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І..,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: адвоката Глазова О.О. в інтересах ПАТ «МТБ Банк»

та адвоката Струкової К.О. в інтересах ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року за поданням Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, Приватного підприємства «Старшип Компані» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюта І.М. з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначене подання мотивоване тим, що у ВДВС перебуває виконавче провадження ВП №49272738 з виконання виконавчого листа №1522/24002/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси 23 вересня 2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ПП «Старшип Компані» на користь ПАТ «Марфін Банк» суми заборгованості за кредитним договором 00412/FO від 21 липня 2008 рокув розмірі 358 143, 26 долара США та 4 131 234,60 гривень.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. 20 листопада 2015 року боржником було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем було вжито заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: до державних установ направлено запити щодо виявлення майна зареєстрованого за боржником та чи отримує він доходи. Згідно інформації УПФУ наданої на запит державного виконавця боржник не працює, пенсію не отримує. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці у ПАТ «Марфін Банк» (стягувач) та підпадає під дію мораторію згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», інше нерухоме майно за боржником не зареєстроване.

Таким чином, майно і джерела доходів у боржника відсутні, виконавчий документ не виконано, тому державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року відмовлено в задоволенні подання про обмеження у праві виїзду за кордон.

В апеляційній скарзі адвокат Гусельщикова М.А., яка діє в інтересах ПАТ «МТБ Банк», просить оскаржувану ухвалу скасувати та винести постанову, якою подання задовольнити посилаючись на порушення норм права.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що боржник не виконав рішення суду, ніяких належних дій для виконання рішення не вчиняв, на виклики державного виконавця не з'являвся, будь-яких пояснень щодо відсутності матеріальної можливості виконати боргові зобов'язання не надавав, що в сукупності викладених обставин свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Частинами 1 та 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, в редакції чинної на час розгляду подання, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ, що набрав законної сили 30 листопада 2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 19 частини 3 вказаного Закону зазначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Як зазначено у частинах 3 та 4 статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У п. 7 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз'яснив, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Судом першої інстанції вставлено, що у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження ВП №49272738 з виконання виконавчого листа №1522/24002/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси 23.09.2015р. про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7, приватного підприємства «Старшип Компані» на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» суми заборгованості за кредитним договором 00412/FO від 21 липня 2008 року у сумі 358 143,26 долара США та 4 131 234,60 гривень.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

09 листопада 2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (т. 2, а. с. 204).

У поданні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 31 травня 2018 року зазначено, що державним виконавцем було вжито заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: до державних установ направлено запити щодо виявлення майна зареєстрованого за боржником та чи отримує він доходи.

За інформацією Пенсійного фонду України наданої на запит державного виконавця боржник не працює, пенсію не отримує (т. 2, а. с. 211).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці у ПАТ «Марфін Банк» (стягувач) та підпадає під дію мораторію згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», інше нерухоме майно за боржником не зареєстроване.

Оскільки майно і джерела доходів у боржника відсутні, виконавчий документ не виконано, що стало підставою для звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу (т. 2, а. с. 200-201).

Відмовляючи у задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. У поданні відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості та не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні достовірні відомості про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, виклик боржника та виходи державного виконавця до місця його проживання з метою встановлення об'єктивних обставин (тривале відрядження, хвороба, тощо), що можуть заважати виконанню рішення суду.

Посилання представника Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» - Гусельщикової М.А., в апеляційній скарзіна те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною й необґрунтованою, оскільки суд безпідставно відмовив у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, не приймаються до уваги за таких підстав.

Верховний Суд України в Аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України №118/0/54-12 від 19 грудня 2012 року зазначив, "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, за змістом статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з навмисним чи іншим свідомим ухиленням особи від виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу державний виконавець був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу внесеного подання, а саме навмисне чи інше свідоме ухилення боржника ОСОБА_5 від виконання судового рішення, але в порушення вказаних принципів цивільного процесу державним виконавцем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження підстав тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для відмови у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які привели до неправильного вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції й постановлення нової ухвали про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено: 04 квітня 2019 року.

Головуючий М.М. Драгомерецький

Судді: А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко