Справа № 638/2488/18
Провадження № 2/638/2275/19
РІШЕННЯ

іменем України

03.04.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

при секретарі Тарасовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 вересня 2-14 року померла її мати ОСОБА_4 Спадкоємцями після смерті матері є позивачка та їх сестра відповідачка. Позивака та відповідач звернулись до нотаріуса з метою оформлення права власності на спадкове майно, яке складалось з квартири за адресою АДРЕСА_1, гаражного боксу, що знаходиться за адресою м. Харків проспект Леніна б. 75, грошових коштів та автомобілю ВАЗ. При житті ОСОБА_4 залишила заповіт. У подальшому позивач та відповідач досягли згоди щодо поділу спадкового майна. позивачці перейшов право на гаражний бокс, проте оформити в належний спосіб вона його не змогла, звернулась до нотаріуса, де їй повідомлено, що відсутні правоустановлюючі документи на вказане майно. Позивач вважає, що її права порушені, тому просить визнати за нею право власності право власності на гаражний бокс № 816 в будівлі літ « Р-1», що знаходиться за адресою м. Харків проспект Науки б. 75.

На вказану позовну заяву відзиви не надходили.

До участі у справі не долучено Харківську міську раду.

Представник позивача з'явився у судове засідання та підтримав позицію позивача, викладену у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявилась, позов визнала в повному обсязі, повідомила, що не розуміє, чому до неї звернулись з позовом, просила суд ухвалити будь- яке рішення.

Від третьої особи надійшла заява, де вона просила суд розглянути справу за її відсутності.

Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 14 вересня 2014 року.

Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Договором про поділ спадкового майна від 19 березня 2015 року визначено порядок розподілу та обсяг спадкового майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 березня 2015 року № 38/02-31 ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадщини в звязку з ненаданням належних правоустановлючих документів на нерухоме майно.

З вказаних обставин вбачається, що між сторонами склались правовідносини щодо спадкування, а тому суд застосовує до них наступні норми права.

Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання.

Ч. 1 ст. 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

З'ясувавши фактичні обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, перевіривши їх доказами та застосувавши до них вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що право позивача на спадкування після смерті її матері відповідачем ОСОБА_2 не порушене, відповідачем ХМР до участі у справі не долучено, а тому при таких обставинах, у позові необхідно відмовити повністю.

Такого висновку суд дійшов у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач не надала доказів, які б підтверджували обставини, про які вона зазначає у позові.

В абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом вказаних роз'яснень вбачається, що позивач повинна звернутись до нотаріуса для оформлення спадщини і лише у випадку відмови нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії звертатись до суду. Натомість в обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що вона звернулась до нотаріуса, однак останній відмовився вчинити нотаріальні дії, оскільки ОСОБА_1 не надала правоустановлючих документів.

Крім того, суд вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права.

Так, Пленум ВСУ роз'яснив, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини (абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Щодо вимоги про визнання права власності, то всупереч ст. 392 ЦК України, позивач не навела жодного доводу в обґрунтування цієї вимоги і не довела, що вона є власником вказаного майна і що її право оспорюється, не визнається іншою особою, або вона втратила документ, який засвідчує її право власності. Також, як вже зазначав суд, позивач не зверталась до нотаріуса в належний спосіб з наданням всіх необхідних документів, з приводу оформлення права власності на вказане майно, а тому звернення до суду з цієї позовною вимогою є передчасним.

Інші доводи позивача не мають юридичного значення.

Таким чином, позивач не довела обставини, на які вона посилається в обґрунтування свого позову, не довела, що у неї існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, обрала невірний спосіб захисту, а тому в позові необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє в позові повністю, то сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача і їй не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 76-80, 133, 141, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про визнання права власності залишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачкою.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.