Справа № 544/265/19
№ 2/544/185/2019
Р І Ш Е Н Н Я
09 квітня 2019 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Сайко О. О.,
за участі секретаря Костенко Т. В.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірвано 31 серпня 2012 року. Від цього шлюбу має дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 31.08.2012 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 серпня 2012 року. На даний час донька потребує значно більшого догляду та коштів. Окрім цього, дочка часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку в Прилуцькій міській дитячій лікарні Чернігівської області, що тягне за собою збільшення витрат на дитину. Кошти, які позивач отримує від відповідача не забезпечують повністю фізичний, духовний розвиток дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів на свою користь на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ј частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування дитини у сумі 1000 грн, щомісячно. Окрім цього, судові витрати просить покласти на відповідача.
Представник позивача адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що факт понесення позивачем додаткових витрат на утримання дитини може підтвердити свідок, а саме мати позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що аліменти сплачував у розмірі 300 грн з 2012 року, про що свідчать відповідні квитанції. Такий розмір йому сказав сплачувати державний виконавець у 2012 році. На даний час відповідач дізнався, що його заборгованість по сплаті аліментів становить близько пятдесяти тисяч гривень. Він ніде не працює і можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі не має можливості, як і сплачувати додаткові витрати. Про хворобу дитини не знав до отримання позовної заяви. Окрім цього, відповідач вказав, що сам хворіє і також потребує значних коштів на лікування.
Судом в порядку ст.ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, була допитана свідок ОСОБА_5, яка суду пояснила, що є матірю позивача. По суті спору пояснила, що
відповідач ніколи не допомагав дитини, жодного разу не брав дитину на вихідні чи на канікули. Відповідач ніколи не надавав допомогу у лікуванні дитини. Позивач завжди сама оплачує необхідне лікування. Сума витрат на лікування завжди різна, а саме від 500 грн до 1000 грн. Кошти витрачаються на масажиста, яка приходить додому і робить масаж дитині. Вартість курсу масажу, який необхідно проходити один раз в 3-4 місяці 500 грн. Які ще лікувальні процедури проводяться свідок не знає.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, заслухавши представника позивача, відповідача, допитавши свідка, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_3 такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 31 серпня 2012 року було розірвано.
Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 6).
Відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2012 року, з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 серпня 2012 року і до її повноліття (а.с. 8).
Згідно довідки Комітету самоорганізації населення № 4 мікрорайону Мятно-дослідної станції Прилуцької міської ради № 471 від 18 лютого 2019 року, за адресою: вул. Нова, 27А, м. Прилуки Чернігівської області зареєстровані ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 (а.с. 7).
Відповідно до довідки КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» №047 від 14 лютого 2019 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у лікаря-хірурга з діагнозом сколіотична постава (а.с. 9).
Після встановлення вищевказаних обставин суд зазначає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.
Окрім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 відсотків).
Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.
Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів, а отже суд приходить до переконання, що у задоволенні позову в частині зміни способу стягнення аліментів слід відмовити у повному обсязі.
Щодо вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат на дитину, то суд зазначає наступне.
Так, згідно із ч. 1 вказаної статті СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
До таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з хворобою.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Сімейне законодавство виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків, тому відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
При цьому суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом( ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Проте позивачем не надано суду жодного доказу, а також не заявлено клопотань (у випадку необхідності) про витребування доказів, щодо того, що вона постійно несе додаткові витрати на лікування дитини,та розмір цих витрат, а додано лише довідку КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», про те що ОСОБА_4, перебуває на обліку у лікаря-хірурга з діагнозом сколіотична постава. До наданих в судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_5 суд ставиться критично, оскільки вона є матірю позивача, тому є сумніви щодо її обєктивності та неупередженості по даній справі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, суду не надано.
Керуючись ст. 6-13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 15.04.2019
Головуючий -