Номер провадження: 22-ц/813/1760/19
Номер справи місцевого суду: 500/5406/16-ц
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л.І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

переглянувши справу №500/5406/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 8 травня 2018 року у складі судді Грубіян Л.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 10 жовтня 2016 року до суду з вищевказаним позовом, вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 7 січня 1978 року до 15 жовтня 2013 року, у період шлюбу набуто майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач ОСОБА_1 після уточнення 19 вересня 2017 року вимог просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 8 грудня 2000 року на Одеській товарній біржі за №5987, та визнати за нею ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку домоволодіння з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.2, 76-77).

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 листопада 2016 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.10).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 8 травня 2018 року позов задоволено частково; визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований на Одеській товарній біржі 8 грудня 2000 року за №5987; визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку побутового приміщення, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 ; в іншій частині відмовлено (а.с.110-111).

Висновок суду мотивовано тим, що будівля, розташована на 107 кілометрі ріки Дунай Ізмаїльського району Одеської області, придбана сторонами 8 грудня 2000 року на підставі укладеного на біржі договору купівлі-продажу, є майном придбаним під час шлюбу та належним сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу з визнанням за позивачем права власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду (т.2 а.с.42-43).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року справу призначено до розгляду (т.2 а.с.44).

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2019 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 після усунення недоліків поданої скарги просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину побутового приміщення, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 ; визнати за ним ОСОБА_2 право власності на побутове приміщення, розташоване за адресом: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.1-3, 23-25).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у не застосуванні позовної давності до вимог про поділ майна, у проведенні поділу майна без набрання чинності рішенням про набуття права власності на майно, набуте на біржі, тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на момент розірвання шлюбу дійсно не було спору щодо майна, однак, само по собі розірвання шлюбу не припинило право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; що відповідач під час розгляду справи погодився з розподілом майна подружжя, тим самим відповідач фактично відмовився від застосування позовної давності; що відсутні підстави для визнання за відповідачем права власності на майно, так як в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (т.2 а.с.48-52).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_2 , 1950 року народження , ОСОБА_1 , 1953 року народження, уклади шлюб 7 січня 1978 року; рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2013 року в справі №500/6215/13-ц шлюб розірвано (т.1 а.с.4,5).

Згідно Договору №5987 купівлі-продажу нерухомого майна від 8 грудня 2000 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Бессарабія» в особі голови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрованого на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 8 грудня 2000 року за реєстраційним №5987, ОСОБА_2 купив будівлю літ. «А» загальною площею 30,2 кв.м, корисною площею 30,2 кв.м, що складається з №І, П - веранди, №1,2 - побутові приміщення та знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 . Предмет відчуження належав ТОВ «Бессарабія» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Лощинівською сільською радою за №397 від 1 листопада 2000 року (реєстр БТІ №1-141). Право приватної власності ОСОБА_2 на підставі вказаного договору бюро технічної інвентаризації зареєстровано 25 липня 2001 року; технічний паспорт на будівлю виготовлено 25 липня 2001 року на ім`я ОСОБА_2 за адресом: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.27-28, 29-31).

Поряд з цим, згідно інформації КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24 жовтня 2016 року №1641 та від 4 грудня 2017 року №1629 архів не містить відомостей про об`єкт нерухомості АДРЕСА_1 (т.1 а.с.48, 95).

Позивачем ОСОБА_1 пред`явлено до суду позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, поділ майна подружжя; позовні вимоги звернуто до відповідача ОСОБА_2

За змістом позовних вимог спірним є нерухоме майно набуте на ім`я ОСОБА_2 на підставі Договору №5987 купівлі-продажу нерухомого майна від 8 грудня 2000 року, укладеного між ТОВ «Бессарабія» в особі голови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрованого на Одеській товарній біржі.

Тобто, спірне нерухоме майно є майном набутим не на підставі нотаріально посвідченого договору, а на підставі договору, зареєстрованого на біржі, відтак, дійсність такого біржового договору підлягає встановленню судовим рішенням за вимогами про визнання договору дійсним із залученням до участі в справі сторін цього біржового договору чи його правонаступників.

Стороною біржового договору крім покупця ОСОБА_2 є продавець ТОВ «Бессарабія», а не ОСОБА_3 , як то вказала позивач та зазначив в рішенні суд. Позивачем ОСОБА_1 при пред`явленні вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на біржі, не залучено до участі в справі сторону договору, а саме ТОВ «Бессарабія» (його правонаступника).

Прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, згідно пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Оскільки визначені статтею 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції унеможливлюють прийняття та розгляд позовних вимог та підстав позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, то залучення на стадії апеляційного розгляду справи відповідача ТОВ «Бессарабія» (його правонаступника) є процесуально неможливим, як наслідок, апеляційна інстанція постановляє судове рішення про відмову в задоволенні вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним в силу не залучення до участі в справі всіх належних за цими вимогами відповідачів.

Поділ майна, що було предметом біржового договору, є похідним від задоволення/не задоволення вимог про визнання біржового договору дійсним, відтак, відмова в задоволенні вимоги щодо дійсності договору має наслідком відмову в поділі майна та визнання в порядку поділу майна права на частку майна.

При цьому, слід звернути увагу на те, що позивачем ОСОБА_1 не пред`явлено вимогу до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна, набутого на ім`я ОСОБА_2 на підставі зареєстрованого на біржі Договору №5987 купівлі-продажу нерухомого майна від 8 грудня 2000 року, спільною сумісною власністю її ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя, оскільки лише за доведеності належності спірного майна на праві спільної сумісної власності подружжя таке підлягає поділу між подружжям (за наслідками поділу майна подружжя припиняється право спільної сумісної власності подружжя на майно та виникає право спільної часткової власності сторін на майно).

Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано причину відсутності державної реєстрації права ОСОБА_2 на набуте на підставі біржового договору нерухоме майно та відомостей про спірний об`єкт нерухомості за даними архіву бюро технічної інвентаризації.

Що ж до вимоги відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо визнання за ним права власності на побутове приміщення, розташоване за адресом: АДРЕСА_2, то такі не узгоджуються з положеннями статті 367 ЦПК України. ОСОБА_2 не подавав позов, як наслідок, не має процесуального права вимагати в апеляційній інстанції визнання за ним права власності на майно.

Дане рішення не є перешкодою для звернення до суду з належними вимогами до належних відповідачів, так як суд апеляційної інстанції відмовляє в позові з процесуальних підстав.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 8 травня 2018 року - скасувати.

В справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, поділ майна подружжя - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков