ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м.Суми

Справа №577/1782/18

Номер провадження 22-ц/816/3171/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Пастушенко Людмила Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2019 року в складі судді Гетьмана В.В., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 20 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не менше як 5 років до часу відкриття спадщини та надати їй право на спадкування після нього разом зі спадкоємцем другої черги за законом - ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що у 2003 році познайомилась з ОСОБА_3 та з 12 липня 2003 року стали проживати однією сім`єю у с. Дептівка без реєстрації шлюбу. У березні 2005 року переїхали до м . Конотоп у АДРЕСА_2 , що належала на праві приватної власності ОСОБА_3 , де вони були зареєстровані, вели спільний бюджет, займались разом господарством, за рахунок спільних коштів зробили ремонт, оплачували житлово-комунальні послуги. У 2011 році у ОСОБА_3 стався інсульт та йому була встановлена ІІ група інвалідності довічно. Вона доглядала за хворим та опікувалась ним, купувала ліки, виконувала призначені медичні процедури та домашню роботу. Після його смерті - 23 червня 2017 року, за власні кошти поховала його та виконала необхідні обряди. Спадщину прийняла та оформила його сестра ОСОБА_2 , яка за життя з братом не спілкувалась, не провідувала його, в похованні не брала участь. Вказувала, що ОСОБА_3 через свій похилий вік та тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, тому на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України, вона має право на спадкування разом із відповідачем.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 352,40 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 грн витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове, яким надати її право на спадкування після померлого ОСОБА_3 разом зі спадкоємцем ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення цих вимог позову, оскільки вона постійно надавала матеріальну допомогу, допомагала у побуті, піклувалася про спадкодавця, який перебував у безпорадному стані, оскільки не міг самостійно готувати їжу, прати білизну, прибирати в помешканні.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач та третя особа до апеляційного суду не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача - адвоката Черпакової О.І., яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з липня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю спочатку в с. Дептівка, а потім за адресою: АДРЕСА_3 , де мали зареєстроване місце проживання.

04 травня 2011 року, внаслідок перенесеного захворювання, ОСОБА_3 було встановлено другу групу інвалідності по ОРА та 23 травня 2012 року - безтерміново.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Позивачем було здійснено поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги.

Спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3 прийняла його сестра - ОСОБА_2 , як спадкоємець другої черги за законом.

Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні.

Також, показаннями свідків, допитаними місцевим судом, серед іншого, встановлено, що ОСОБА_3 , проживаючи на 4 поверсі будинку, спускався та піднімався самостійно, ходив по вулиці та до магазину, самостійно харчувався, ходив до туалету, одягався.

Відмовляючи у задоволенні позову про надання права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела наявність умов в їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ст. ст. 1258, 1262, 1264 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 76, 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 80, ч. 1 ст. 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поняття «безпорадний стан», яке міститься у ст. 1259 ЦК України, це такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування.

У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про зміну черговості одержання права на спадок. При цьому одних лише пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, яких в матеріалах справи немає.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним ВС КЦС у справі № 200/21452/15 - ц від 17 жовтня 2018 року, який є обов`язковим для врахування судом при застосуванні відповідних норм права (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_3

Протилежного позивачем, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції достатніми доказами доведено не було.

Наведені в апеляційній скарзі доводи заявника були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були додержані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в частині, що оскаржується - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик