13 травня 2019 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 13 травня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 травня 2019 року.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Позов мотивує тим, що 10.04.2010 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис під № 92 від 10.04.2010 року. Від даного шлюбу у них народились двоє спільних дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Через різні погляди на життя між позивачем та відповідачем сімейні відносин не склалися, вони люди різних характерів та поглядів на життя. На протязі останнього часу кожен з них живе окремо, своїм життям та інтересами, їхній шлюб фактично розпався та носить формальний характер. Примирення позивача з відповідачем є неможливе. Позивач вказує, що дітей просить залишити проживати разом з нею, оскільки відповідач не має можливість забезпечити постійне виховання та догляд дітям, оскільки вони малолітнього віку. Діти постійно проживають разом з нею та знаходяться під її доглядом. Вказує, що самостійно утримувати двох дітей вона не в змозі, оскільки її доходів недостатньо для належного утримання дітей, а тому просить стягувати аліменти на їх утримання з відповідача.
На підставі викладено позивач просить: шлюб, укладений 10.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів є відповідний запис під №92 - розірвати; дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з матір`ю, стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.01.2019 року по справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.
08.04.2019 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти постановлення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив на позовну заяву не подавав.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.04.2010 року, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 92 від 10.04.2010 року, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 10.04.2010 року.
Від шлюбу у подружжя народилися двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_2 від 08.10.2010 року та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_3 від 13.01.2016 року.
Позивач вказує, що на даний час неповнолітні діти ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , проживають із матір`ю.
Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід залишити проживати з матір`ю.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Так, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення ними повноліття, обґрунтовуючи, тим що відповідач матеріально не допомагає у вихованні дітей.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України, передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків.
Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, відсутність у справі відомостей про те, що у відповідача є інші діти чи непрацездатні батьки, стан його здоров`я, матеріальне становище відповідача, та матеріальне становище позивача, приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення дітьми повноліття, на користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в цій частині.
Суд бере до уваги, що від відповідача до суду не подано відзив або заперечень на позов.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем, згідно доданої квитанції сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. А тому з відповідача належить стягнути, на користь позивача вказану суму понесених судових витрат.
При задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб укладений 10.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблений відповідний запис під №92 - розірвати.
Малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (тисячу п`ятсот) грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 26.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 ( вісімдесят) коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Фазикош О.В.