Ухвала

Іменем України

13 травня 2019 року

місто Київ

справа № 1-9/09

провадження № 61-8285ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кудрявцев Дмитро Вадимович, Бобровицький Ігор Васильович,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 13 грудня 2018 року у складі судді Корбута В. М. та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кудрявцева Д. В. (далі - Оболонського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві), в якій просив визнати постанову державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Кудрявцева Д. В. від 23 серпня 2017 року такою, що не підлягає виконанню з моменту її ухвалення, та поновити строк на подання скарги.

Скарга мотивована тим, що вироком Богуславського районного суду Київської області від 16 лютого 2009 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, стягнуто з нього на користь потерпілого ОСОБА_2 79 900, 37 грн. На підставі рішення суду 25 травня 2009 року Богуславським районним судом Київської області видано виконавчий лист №1-9. Починаючи з 09 жовтня 2012 року, ОСОБА_1 працює водієм автотранспортного засобу 1 класу в автоколоні №1 Управління транспорту ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал». В травні 2018 року заявнику стало відомо про проведення бухгалтерією роботодавця відрахувань з його заробітної плати. З усної бесіди з керівництвом йому стало відомо, що відповідні відрахування здійснюються на підставі постанови державного виконавця від 23 серпня 2017 року. Вважаючи такі дії незаконними, ОСОБА_1 21 травня 2018 року звернувся зі скаргою до начальника ДВС Оболонського району м. Києва. Згідно з відповіддю ДВС Оболонського району міста Києва від 04 липня 2018 року строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем не пропущений, а тому його перебування на виконанні є законним. Проте доказів на підтвердження своєчасності звернення стягувача до виконавчої служби не надано, так само як і доказів звернення стягувача із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вважаючи, що за таких підстав відрахування з його заробітної плати здійснюється незаконно, просив скаргу задовольнити.

Одночасно боржником подано клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Кудрявцева Д.В.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 13 грудня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Кудрявцева Д. В. відмовлено, скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Кудрявцева Д. В. залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 13 грудня 2018 року залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_1 пропустив десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою, а зазначені доводи не свідчать про поважність причин такого пропуску, тому скарга на підставі статті 126 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_2 пропустив строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому стягнення з його заробітної плати проводиться незаконно, оскільки постанова державного виконавця від 23 серпня 2017 року є незаконною. Зазначає, що не проведення відрахувань у період з 2012 року до 2017 року відбувалось внаслідок неправомірних дій виконавця, що порушує принцип «належного урядування». Заявник звертався із заявами до державної виконавчої служби та не отримавши відповіді звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із скаргою на дії державного виконавця. Однак, в зазначеному суді йому відмовили у прийнятті скарги та порадили звернутись до суду, який видав виконавчий лист. Крім того, він звернувся до начальника ДВС Оболонського районну міста Києва із заявою, в якій просив повідомити, чому державний виконавець прийняв до виконання виконавчий лист, строк пред`явлення якого закінчився. В подальшому заявник звернувся до Богуславського районного суду Київської області із зазначеною скаргою.

Аналіз змісту касаційної скарги, додаткових матеріалів, оскаржуваних судових рішень дають підстави для висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Судами встановлено, що вироком Богуславського районного суду Київської області від 16 лютого 2009 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 121 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 8 400, 37 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 70 000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 500, 00 грн витрат на оплату юридичної допомоги, а разом 79 900, 37 грн.

25 травня 2009 року Богуславським районним судом Київської області видано виконавчий лист №1-9.

17 липня 2009 року виконавчий лист пред`явлений стягувачем для виконання до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

12 жовтня 2010 року виконавчий лист надіслано державним виконавцем до Бориспольської виправної колонії за місцем відбування покарання боржником ОСОБА_1 01 грудня 2011 року виконавчий документ був повернутий стягувану.

03 січня 2013 року виконавчий документ був повторно надісланий до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. 19 березня 2015 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови) державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу та роз`яснено право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в строк до 19 березня 2016 року.

14 березня 2016 року виконавчий документ втретє пред`явлений до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві для виконання.

Згідно з довідкою про звільнення, серії КИВ №06293, від 26 червня 2012 року ОСОБА_1 у період з 16 лютого 2009 року до 26 червня 2012 року відбував покарання в Ірпінському виправному центрі (№ 132) та на підставі постанови Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2012 року звільнений умовно-достроково з не відбутим строком 1 рік 7 місяців 6 днів.

09 жовтня 2012 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія до Технічного департаменту ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Повідомлення про працевлаштування ОСОБА_1 до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві не направляв.

Постановою державного виконавця Кудрявцева Д. В. від 23 серпня 2017 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Копія постанови направлена на адресу Технічного департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал» для виконання. Копія зазначеної постанови також направлена на адресу боржника та стягувача.

За період з січня 2018 року до березня 2018 року з заробітної плати ОСОБА_1 здійснено відрахування та виплати Технічним департаментом ПрАТ «АК Київводоканал» на підставі постанови державного виконавця від 23 серпня 2017 року ВП №50442522 на суму: в січні 2018 року - 1 152, 35 грн; в лютому 2018 року - 1 153, 44 грн; в березні 2018 року - 1 292, 19 грн.

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою, в якій просив призупинити утримання з нього коштів, які утримуються Технічним департаментом ПАТ «АК «Київводоканал».

Зі скаргою на дії державного виконавця Січкар А. Ф. звернувся 12 липня 2018 року (згідно з відміткою на поштовому конверті, в якому знаходилась скарга).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту «а» 1 частини першої статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно з частиною другою статті 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Залишаючи скаргу без розгляду, суди першої інстанції правильно виходили з того, що строк на оскарження постанови державного виконавця пропущено, а наведені причини пропуску строку є неповажними, оскільки про порушення своїх законних прав та інтересів боржник дізнався наприкінці січня 2018 року, після проведеного бухгалтерією роботодавця утримання, що підтверджується змістом його заяви від 08 лютого 2018 року, яка адресована в.о. начальника відділу Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій, їхній зміст та обґрунтування, а також доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки не встановлено неправильне застосування норм права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її реалізації чи тлумачення, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кудрявцева Дмитра Вадимовича, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик