Єдиний унікальний номер 227/1001/19 Номер провадження 22-ц/804/2324/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Соломахи Л.І.,

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

розглянувши у місті Бахмут Донецької області у приміщенні суду у письмовому провадженні цивільну справу № 227/1001/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця", про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року у складі судді Мацишин Л.С., -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі,вихідної допомоги при звільненні.

Зазначала, що працювала в ПАТ "Укрзалізниця" начальником сектору з експлуатації будівель і споруд відділу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Наказом № 11238/ДН-ОС від 14 липня 2017 року звільнена з 17 липня 2017 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на те, що при звільненні відповідач розрахунок з нею не провів, просила стягнути з ПАТ "Укрзалізниця" на її користь заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 30 067,84 грн., з яких: заробітна плата за липень 2016 року - 9 428,07 грн., за серпень 2016 року - 352,16 грн., за лютий 2017 року - 11 754,60 грн., за березень 2017 року - 3 056,54 грн., за квітень 2017 року - 4 558,95 грн., за травень 2017 року - 917,52 грн.; в також вихідну допомогу при звільненні в розмірі місячного заробітку в сумі 6 713,00 грн., всього 36 780,84 грн. (а.с. 1 - 2).

11 квітня 2019 року позивач збільшила позовні вимоги. Посилаючись на те, що вихідна допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 їй має обчислюватися із заробітної плати за фактично відпрацьовані в березні 2017 року 16 годин 859,26 грн. (613,76 грн. + вислуга років 245,55 грн.) та відповідно складає з урахуванням норми тривалості робочого часу у липні 2017 року 168 год. 9 021,60 грн. (859,26 : 16 год. х 168 год.), що далі вона фактично не працювала: в березні-травні 2017 року був простій, в червні 2017 року вона не працювала у зв`язку із відпусткою без збереження заробітної плати, просила стягнути з ПАТ "Укрзалізниця" на її користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі місячного заробітку в сумі 9 021,60 грн. (а.с. 44 - 45).

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 були частково задоволені.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 :

- заборгованість по заробітній платі за липень - серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року в розмірі 29 017,31 грн., в тому числі заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року - 9 428 07 грн., за серпень 2016 року - 352,16 грн., за лютий 2017року - 11 754,60 грн., за березень 2017 року - 3 056,54 грн., за квітень 2017 року - 4 558,95 грн., за травень 2017 року - 917,52 грн.;

- заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 6 713,00 грн.

Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" при виплаті заборгованості утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 702,37 грн. (а.с. 82 - 85).

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2019 року скасовано (а.с. 102).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за липень - серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року в розмірі 29 017,31 грн., що складається з заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року у сумі 9 428,07 грн., за серпень 2016 року у сумі 352,16 грн., за лютий 2017 року у сумі 11 754,60 грн., за березень 2017 року у сумі 2 006,01 грн., за квітень 2017 року у сумі 4 558,95 грн., за травень 2017 року у сумі 917,52 грн.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 6 713,00 грн.

Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та одноразової грошової допомоги при звільненні утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 702,37 грн. (а.с. 113 - 115).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 з 1996 року працювала в Іловайській дистанції громадських споруд Донецької залізниці, яка в подальшому змінила назву на "Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" Державного підприємства "Донецька залізниця".

На підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство "Донецька залізниця"реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця"Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно наказу № 110/ДН-ОС від 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 прийнято начальником сектору з експлуатації будівель і споруд відділу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд за переведенням з Управління ДП "Донецька залізниця".

Наказом про припинення трудового договору № 11238/ДН-ОС від 14 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 6 - 7, а.с. 9).

Відповідно до наказу № 1220/ДН-в-т від 18 травня 2017 року ОСОБА_1 надано відпустку з 01 червня 2017 року по 14 липня 2017 року на 44 календарні дні без збереження заробітної плати на підставі пункту 18 статті 25 Закону України "Про відпустки" у зв`язку з проведенням у місті антитерористичної операції (а.с. 8).

Згідно наданих розрахунків заробітної плати за липень - серпень 2016 року, які видані господарською службою ДП "Донецька залізниця", та розрахунків заробітної плати за лютий - травень 2017 року та архівної довідки, які видані структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", ОСОБА_1 нараховано:

- за липень 2016 року - 9 428,07 грн., до виплати 7 576,26 грн. (а.с. 10, а.с. 11);

- за серпень 2016 року - 352,16 грн., до виплати 285,25 грн. (а.с. 10, а.с. 12);

- за лютий 2017 року - 11 754,60 грн., до виплати 7 607,17 грн. (а.с. 13);

- за березень 2017 року - 3 056,54 грн., до виплати 2 327,12 грн. (а.с. 13);

- за квітень 2017 року - 4 558,95 грн., до виплати 3 625,20 грн. (а.с. 14);

- за травень 2017 року - 917,52 грн., до виплати 729,60 грн. (а.с.14).

Згідно відомості про виплату грошей № 32 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала 24 липня 2017 року заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 799,76 грн. (а.с. 76 - 77).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 17 липня 2017 року позивач звільнена за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. При звільненні відповідач остаточний розрахунок з позивачем не провів. Згідно наданих позивачем доказів заборгованість по заробітній платі за період липень - серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року з урахуванням виплати позивачу частини заробітної плати за березень 2017 року складає 29 017,31 грн. Надані позивачем докази про заборгованість по заробітній платі відповідачем не спростовані. Відсутність у відповідача первинної документації не позбавляє його обов`язку здійснити нарахування та виплату позивачу заробітної плати. Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 17 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з працівниками немає, але це не звільняє відповідача від проведення з працівниками розрахунку відповідно до трудового законодавства. Вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1 має нараховуватися відповідно до абзацу 18 пункту 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи з посадового (місячного) окладу позивача 6 713,00 грн., оскільки останні два місяці, що передували звільненню (травень, червень 2017 року), позивач не працювала не зі своєї вини та заробітку не мала (а.с. 113 - 115зв).

З таким рішенням суду не погодилися обидві сторони.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої вихідної допомоги при звільненні за скороченням штату, стягнувши на її користь вихідну допомогу в розмірі 9 021,60 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її звільнили 17 липня 2017 року, тому для розрахунку середнього заробітку відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, суд мав взяти травень, червень 2017 року. Проте у цих місяцях вона не працювала: у травні 2017 року був простій та вона була у відпустці без збереження заробітної плати, у червні 2017 року вона також була у відпустці без збереження заробітної плати. В попередні два місяці, що передують травню та червню 2017 року, вона в квітні 2017 року не працювала у зв`язку із простоєм, а у березні 2017 року відпрацювала 16 годин, за які їй було нараховано разом з вислугою років 859,26 грн., а тому саме з цієї заробітної плати їй і має бути обчислена вихідна допомога, яка, виходячи з норми тривалості робочого часу у липні 2017 року 168 год., складає 9 021,60 грн. (а.с. 143 - 144).

Відповідач - АТ "Укрзалізниця" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; в іншій частині рішення - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, а також у зв`язку із відсутністю зв`язку із виробничими підрозділами структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 року було припинено.

Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелів обліку використання робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією, виробничі підрозділи первинну документацію до дирекції з непідконтрольної території не передають. Позивачем до позовної заяви табелі обліку робочого часу не надані.

Суд першої інстанції не врахував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, яким засвідчено настання для відповідача обставин непереборної сили, що об`єктивно унеможливлюють перевірку відповідачем факту виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконання відповідачем обов`язків, передбачених трудовим договором, зокрема нарахування та виплату заробітної плати.

Надані позивачем докази є неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості (а.с. 118 - 120).

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - АТ "Укрзалізниця" було відкрито ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 - ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року (а.с. 135 - 137, а.с. 157 - 160).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвал про відкриття апеляційного провадження повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення відповідно 12 серпня 2019 року та 15 серпня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 141, а.с. 164).

Копія апеляційної скарги позивача відповідачем АТ "Укрзалізниця" отримана 20 серпня 2019 року як за юридичною адресою у м. Києві, так і за адресою регіональної філії "Донецька залізниця" у м. Лиман Донецької області, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 172, а.с. 174).

Письмові відзиви на апеляційну скаргу відповідача АТ "Укрзалізниця" позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ "Укрзалізниця" на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на час розгляду справи не надані.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року справу відповідно до частини першої статті 369, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у цій справі складає 36 780,84 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до справ, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця" задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач ОСОБА_1 перебувала з ним у трудових відносинах.

Згідно трудової книжки позивач з 18 березня 2014 року працювала начальником відділу експлуатації будівель і споруд служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд ДП "Донецька залізниця" (наказ № 88/Н-ОС від 17 березня 2014 року). 01 серпня 2016 року була переведена до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" начальником сектору з експлуатації будівель і споруд відділу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд (накази № 163/Н-ОС від 01 серпня 2016 року, № 110/ДН-ОС від 01 серпня 2016 року). Наказом № 11238/ДН-ОС від 14 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 6 - 7).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, у зв`язку з чим не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами, а також не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати та інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 рокуприпинено.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі позивачу за період липень - серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року у розмірі 29 017,31 грн. підтверджується:

1) наданими позивачем до суду першої інстанції розрахунками заробітної плати за період липень - серпень 2016 року, лютий - травень 2017 рокута архівною довідкою, яка видана 17 травня 2017 року структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця, згідно яких ОСОБА_1 нараховано за липень 2016 року - 9 428,07 грн., за серпень 2016 року - 352,16 грн., за лютий 2017 року - 11 754,60 грн., за березень 2017 року - 3 056,54 грн., за квітень 2017 року - 4 558,95 грн., за травень 2017 року - 917,52 грн. (а.с.11 - 14);

2) наданою відповідачем відомістю про виплату грошей № 32 за березень 2017 року, згідно якої ОСОБА_1 отримала 24 липня 2017 року заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 799,76 грн. (а.с. 76 - 77).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що надані позивачем докази є неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості, є не обґрунтованими.

По-перше, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено у зв`язку з чим надані позивачем докази він вважає неналежними.

По-друге, надані позивачем розрахунки заробітної плати за період липень - серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року відповідно до статті 77 ЦПК України є належними доказами, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати за період липень - серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року (табуляграми) видані йому відповідачем відповідно до статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці".

Апеляційний суд звертає увагу, що розрахунки заробітної плати за липень - серпень 2016 року, які складені господарською службою ДП "Донецька залізниця", позивачу видані, як архівні копії, структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" 17 травня 2017 року за вих. № 2023-5/21-М у місті Лиман Донецької області (а.с. 11 - 12), тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у відповідача відсутні первинні документи для нарахування та виплати позивачу заробітної плати.

Крім того, копії архівних розрахунків заробітної плати за липень - серпень 2016 року позивачу видані разом з архівною довідкою структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" 17 травня 2017 року за вих. № 2023-5/21-М на підставі архівних фондів, архівна довідка підписана в.о. начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" В.О. Подлузьким у місті Лиман Донецької області, про що зазначено у кутовому штампі на архівній довідці, тобто архівна довідка видана позивачу відповідачем на території, на якій органи державної влади здійснюють свої повноваження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем докази є неналежними та не підтверджують нарахування позивачу заробітної плати та наявність заборгованості.

Відповідачем відомості, які містяться в розрахунках заробітної плати, які надані позивачем, не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними.

По-третє, відповідач визнає, що з 16 березня 2017 року припинив нарахування заробітної плати позивачу, але доказів, які б спростовували той факт, що позивач в період з 16 березня 2017 року по день звільнення 17 липня 2017 року виконував свої трудові обов`язки, відповідачем суду не надано. Незважаючи на наявність у відповідача, як зазначено вище, архівних фондів щодо нарахованої позивачу заробітної плати, він надав суду докази щодо виплати позивачу заробітної плати у спірний період лише за березень 2017 року.

Надані позивачем докази щодо нарахованої йому відповідачем заробітної плати узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме, з наказом № 1220/ДН-в-т від 18 травня 2017 року, який виданий також у м. Лиман, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження та також підписаний в.о. начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця В.О. Подлузьким, згідно якого ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати з 01 червня 2017 року по 14 липня 2017 року на 44 календарні дні на підставі пункту 18 статті 25 Закону України "Про відпустки" у зв`язку з проведенням у місті антитерористичної операції (а.с. 8), що пояснює причини відсутності у відповідача заборгованості по заробітній платі за червень та липень 2017 року.

Відомості щодо заборгованості позивачу по заробітній платі узгоджуються з наказом начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15 березня 2017 року № 384-Н, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"; доручено начальниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" встановити відповідними наказами початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи.

Відповідно до наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236/ДН у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код "П"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Згідно наданих позивачем розрахунків заробітної плати їй в березні, квітні, травні 2017 року нараховувалася оплата за простій.

Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду доказів, що він виконував свої посадові обов`язки, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про оплату праці" саме відповідач, як роботодавець, зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. Відповідачем не надано суду доказів про те, що позивач в спірний період не виконував свої трудові обов`язки та вимоги наказу роботодавця від 17 березня 2017 року № 236/ДН про встановлення простою, зокрема щодо явки на своє робоче місце. Неспроможність роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи не звільняє його від обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату.

В частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 29 017,31 грн. суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення в цій частині або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідача не має.

Що стосується вимог про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно наказу про припинення трудового договору від 14 липня 2017 року № 11238/ДН-ОС позивач ОСОБА_1 має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 9).

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, для обчислення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, тобто виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Протягом останніх двох календарних місяців перед звільненням (травень - червень 2017 року) та попередніх двох місяців (березень - квітень 2017 року) позивач фактично відпрацювала лише 16 годин у березні 2017 року, за які їй нарахована заробітна плата у сумі 859,26 грн., в тому числі оплата почасових 613,76 грн. та винагорода за вислугу років 40% - 245,50 грн. Решту днів березня 2017 року, у квітні, травні та червні 2017 року позивач фактично не працювала та не мала заробітку не з її вини: у березні їй нараховано простій 72 години, у квітні нараховано простій 152 години, у травні - простій 32 години та відпустка без збереження заробітної плати, у червні - відпустка без збереження заробітної плати у зв`язку із проведенням антитерористичної операції.

Оскільки позивач у березні 2017 року фактично відпрацювала 16 годин, середня заробітна плата їй має бути обчислена з нарахованої за 16 годин березня 2017 року основної заробітної плати та надбавки за вислугу років, що судом першої інстанції не враховано, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про те, що середня заробітна плата позивачу має обчислюватися виходячи з установленого їй посадового (місячного) окладу, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Отже, середньогодинна заробітна плата позивача складає 53, 70 грн.(859,26 : 16 год.), про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Середньомісячне число робочих годин за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства згідно розрахунків заробітної плати за травень - червень 2017 року та листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" складає 159 годин (159 + 159) : 2).

Врахування позивачем для розрахунку вихідної допомоги числа робочих годин за липень 2017 року не ґрунтується на законі, оскільки береться середньомісячне число робочих годин за останні два календарні місяці перед звільненням.

Отже, вихідна допомога позивача при звільненні складає 8 538,30 грн. (53,70 х 159 год.).

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при обчисленні розміру вихідної допомоги, що належала позивачу при звільненні, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в частині розміру вихідної допомоги, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за спірний період, є не обґрунтованими.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Крім того, матеріалами справи доведено, що відповідач має наказ про припинення трудового договору з позивачем № 11238/ДН-ОС від 14 липня 2017 року, який виданий структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади здійснюють свої повноваження, в якому зазначено про необхідність виплати позивачу при звільненні вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 9).

Там же у м. Лиман видано накази начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15 березня 2017 року № 384-Н та начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236/ДН про встановлення простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів Донецької дирекції залізничних перевезень, який підлягаєоплаті з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Крім того, з доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена робоча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганської дирекції залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 58 - 75).

Проте, незважаючи на затверджений Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганської дирекції залізничних перевезень", вже протягом більш, ніж два роки, рішення щодо виплати позивачу належних йому від підприємства при звільненні сум не прийнято та виплати не здійснені.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з лютого 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, доказів виплати позивачу заробітної плати за липень - серпень 2016 року, лютий 2017 року (тобто до припинення нарахування заробітної плати) також не надав, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення) та вихідної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом1 статті 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область місто Донецьк вул. Артема , 68 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова, 44 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 58 - 75).

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), вихідна допомога при звільненні (статті 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум. Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, є не обґрунтованими.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Суханов та Ільченко проти України", справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги", відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, майнові вимоги позивача щодо оплати його праці, в тому числі за час простою, а також щодо виплати йому вихідної допомоги при звільненні, про що зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки надані позивачем розрахунки заробітної плати (табуляграми) видані позивачу саме відповідачем та останнім не спростовані, відповідач не надав суду доказів про виплату нарахованих сум у строки, встановлені частиною першою статті 116 КЗпП України, та не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та вихідної допомоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та відповідно про зміну рішення суду першої інстанції, підлягає зміні і розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п/п 1 пункту 1 частини другої, частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 гривня.

Отже, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги у розмірі 39 089,44 грн. (30 067,84 + 9 021,60) підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн. (39 089,44 х 1% = 390,89 грн., але не менше 1 921 х 0,4).

Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (в редакції Закону України від 23.11.2018 року № 2628-VIII), відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у розмірі 37 555,61 грн. (29 017,31 грн. + 8 538,30), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, понесений у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції,пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 738,25 грн. (37 555,61 х 768,40 : 39 089,44).

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 122, а.с. 133).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, такі судові витрати покладаються на відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 частково задовольнити.

Апеляційну скаргу відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця"про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"(ЄРДПОУ 40075815; юридична адреса: 03680 м. Київ вул. Тверська, будинок 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ):

- заборгованість по заробітній платі в розмірі 29 017 (двадцять дев`ять тисяч сімнадцять) гривень 31 коп., в тому числі за липень 2016 року - 9 428,07 грн., за серпень 2016 року - 352,16 грн., за лютий 2017 року - 11 754,60 грн., за березень 2017 року - 2 006,01 грн., за квітень 2017 року - 4 558,95 грн., за травень 2017 року - 917,52 грн.;

- вихідну допомогу при звільненні в розмірі 8 538 (вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 30 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця"при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги при звільненні утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"на користь держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 738 (сімсот тридцять вісім) гривень 25 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований