Провадження № 2/761/156/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Кузик О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В червні 2014р. позивачка ОСОБА_1 звернулася Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 3-5 т.1) до відповідача ОСОБА_2, в якому просила суд: поділити спільно нажите майно сторін шляхом:

- визнання за позивачкою права власності на кімнату АДРЕСА_1;

- визнати за відповідачем право власності на: кімнату АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2009р. по 18 грудня 2012р. За час перебування в шлюбі спірна квартира була особисто набута у власність відповідачем, шляхом приватизації. Оскільки з часу розірвання шлюбу, відповідач одноособово використовує квартиру, яка є спільною сумісною власністю, та набута за час шлюбу. За таких обставин, з посиланням на ст. 61 СК України, в редакції, яка діяла на час приватизації спірної квартири та ч. 1 ст. 71 СК України, позивачка просила суд позов задовольнити.

Справа неодноразово розглядалась судами: рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015р. в задоволенні позову відмовлено; рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015р. рішення суду першої інстанції - скасовано та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано за кожною із сторін (позивачкою та відповідачем) право власності по Ѕ частині спірної квартири.

Ухвалою касаційної інстанції від 18 травня 2016р., касаційну скаргу відповідача задоволено частково, рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу передано на новий розгляд суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2016р. визначено головуючого суддю Волошина В.О.

19 жовтня 2016р. стороною позивача було подано до суду заяву про зміну предмету позову (а.с. 102 т. 2), в якій сторона позивача просила суд: поділити спільно нажите майно сторін шляхом: визнання за кожною із сторін право власності по Ѕ частині на спірну квартиру.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016р. провадження по цивільній справі № 761/16179/14-ц було зупинено на підставі п. 4) ч. 1 ст. 201 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі № 755/19873/15-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017р. відновлено провадження по цивільній справі 761/16179/14-ц.

В судові засідання 28 лютого, 18 червня, 16 жовтня 2018р.; 16 січня, 05 березня, 15 квітня 2019р. позивачка та її представник не з'явилися, при цьому стороною позивача систематично подавались на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи з зазначенням причин неявки, як хвороба; відрядження за межі м. Києва, неявка з причин подання касаційної скарги на судові рішення по цивільній справі № 755/19873/15-ц. На 15 квітня 2019р. позивачка не з'явилась, оскільки її представник приймає участь в іншому судовому засіданні.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, подавши на адресу суду клопотання про пришвидшення розгляду справи, оскільки укладений між сторонами шлюб було визнано недійсним.

В силу ст. 44 ЦПК України, суд вважає, що з боку сторони позивача має зловживання процесуальними правами, які полягають у затягуванні розгляду справи та неявки в шість судових засідань підряд. Враховуючи тривалість перебування справи в провадженні суду, суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, трикімнатна спірна квартира АДРЕСА_1, станом на 24 жовтня 2010р. мала статус комунального житла.

З 03 квітня 1990р. у цій квартирі був зареєстрований відповідач (наймач), який проживав у 2 кімнатах цієї квартири, житловою площею 25,7 кв. м. (кімната № 1 - 8,5 кв. м. та кімната № 2 - 17,2 кв. м.) (а. с. 10, 11 т. 1).

10 грудня 2009р. між сторонами було зареєстровано шлюб (а. с. 9 т. 1).

Позивачка ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 були зареєстровані у спірній квартирі з 09 березня 2010р. по 30 листопада 2010р. (а.с. 29 т.2).

У зв'язку з вивільненням третьої кімнати, площею 15,9 кв.м. у спірній квартирі та для поліпшення житлових умов відповідача, розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 395 від 17 червня 2010 року (а.с. 11 т. 1) зазначену кімнату було надано відповідачу на сім'ю з трьох осіб (позивачка ОСОБА_1, її донька ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2) та визначено, що на особовому рахунку відповідача рахується уся спірна квартира № 32, житловою площею 41,6 кв. м.

На підставі розпорядження органу приватизації № 376 від 29 червня 2011р. спірна квартира АДРЕСА_1, була набута у власність відповідача, шляхом приватизації, про що Відділом (органом) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було видано відповідне свідоцтво про право власності на житло від 29 червня 2011р. (а.с. 12 т. 1).

18 грудня 2012р. шлюб між сторонами було розірвано в позасудовому порядку (а.с. 13 т. 1).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що зазначена спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки Законом України від 11 січня 2011р. № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011р., ст. 61 СК України було доповнено ч. 5, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу, внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017р. по цивільній справі № 755/19873/15-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним - задоволено. Визнано недійсним, шлюб, зареєстрований 10 грудня 2009р. Романівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 4.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 45 цього Кодексу, визначено, що недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов'язків подружжя, а також прав та обов'язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно, воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Розмір часток кожного з них визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було подано до суду жодного належного і допустимого доказу, в обґрунтування її участі у придбанні спірної квартири, при цьому судом встановлено, що набуття відповідачем спірної квартири у власність відбулося, згідно з Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», при цьому у період часу реєстрації позивачки та її доньки у спірній квартирі (з 09 березня 2010р. по 30 листопада 2010р.), донька позивачки в цій квартирі не проживала (а.с. 30, 31 т.2).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що шлюб, який було укладено між сторонами, визнано недійсним, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 44, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 39, 44, 45, 57, 60, 61, 68-70, 72 СК України; ст. ст. 15, 368 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1) про поділ спільного майна подружжя - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24 квітня 2019р.

Суддя: