Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2019 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 лютого 2007 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газбуд 101» було укладено кредитний договір № 9-2007, за умовами якого позивач надав товариству кредит шляхом відкриття безвідкличної відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом заборгованості 200000 грн., з терміном користування по 25 лютого 2009 року, з процентною ставкою 22 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 лютого 2008 року між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку було передано комплекс літ. «А-1», «а», загальною площею 679 кв. м, розташований по вул.Леніна, 1, с.Геронимівка Черкаського району Черкаської області. Також 10 серпня 2008 року та 19 липня 2012 року було укладено додаткові угоди до кредитного договору, якими збільшено відсоткову ставку до 26 % річних та викладено у новій редакції п. 4.1 кредитного договору про нарахування процентів. У зв'язку з невиконанням ТОВ «Газбуд 101» умов кредитного договору, у останнього утворилась заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, АТ «Брокбізнесбанк» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, встановленою суб'єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій, для погашення кредитної заборгованості ТОВ «Газбуд 101» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором від 26 лютого 2007 року в сумі 134 633 грн. 24 коп.

Не погоджуючись з позовними вимогами представником відповідача 26 лютого 2019 року подано відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності, який сплинув 26.02.2012 року. Зазначає, що 26.02.2007 року між позивачем та ТОВ «Газбуд 101» укладено кредитний договір №9-2007. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ТОВ «Газбуд 101» грошові кошти шляхом відкриття безвідкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 200000,00грн. та терміном користування по 25.02.2009 року з процентною ставкою 22% річних. Як забезпечення виконання ТОВ «Газбуд 101» своїх зобовязань по кредитному договору між позивачем та відповідачем 26.02.2007 року укладено іпотечний договір №Ді1-9-2007. В подальшому жодних змін чи додаткових угод між відповідачем та позивачем до іпотечного договору №Ді1-9-2007 від 26.02.2007 року не укладалось, не погоджувалось та не реєструвалось.

Зазначає, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому Законом, проте сплив строку давності є підставою для відмови у позові. Позивач не скористався своїм правом на позов в межах строків позовної давності та не звернувся до суду до 26.02.2012 року. На підставі вище зазначеного та норм чинного законодавства, просить суд відмовити у задоволенні позову, на підставі спливу позовної давності.

26 березня 2019 року представник позивача надіслав відповідь на відзив, вважає, що зазначені у відзиві на позовну заяву обґрунтування щодо пропуску позивачем строку позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ТОВ «Газбуд 101» свої зобовязання щодо погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитом не виконував належним чином, а кредитний договір від 26.02.2007 року, укладений між сторонами, не містить умови щодо дати закінчення терміну його дії. Також зазначає, що 10.10.2008 року та 19.07.2012 року сторонами укладені додаткові угоди за №1 та №2 до зазначеного кредитного договору, які є його складовими частинами. Факт укладання додаткових угод слід розцінювати як докази переривання строку позовної давності. Також відповідачем здійснювалось часткове повернення відсотків за кредитним договором в період з лютого 2009 року по грудень 2012 року, що підтверджується меморіальними ордерами, наявними в матеріалах справи, що свідчить про визнання відповідачем свого зобовязання за кредитним договором №9-2007 від 26.02.2007 року. Вважає, що строк позовної давності не був пропущений та, що відзив на позовну заяву відповідача є необґрунтованим та безпідставним. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання.

Відповідач у судове засідання не зявилася, проте її представник ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Посилаючись на свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд дослідивши письмові матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.82 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, що 26 лютого 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Газбуд 101» укладено кредитний договір № 9-2007, за умовами якого позивач надав товариству кредит шляхом відкриття безвідкличної відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом заборгованості 200000,00грн., з терміном користування по 25 лютого 2009 року, з процентною ставкою 22 % річних для поповнення обігових коштів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 лютого 2008 року між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку було передано комплекс літ. «А-1», «а», загальною площею 679 кв. м, розташований за адресею: вул.Леніна, 1, с.Геронимівка Черкаського району Черкаської області. Також, 10 жовтня 2008 року та 19 липня 2012 року між сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору, якими збільшено відсоткову ставку до 26 % річних та викладено у новій редакції п. 4.1 кредитного договору про нарахування процентів.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Газбуд 101» перед АТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором №9-2007 року від 26 лютого 2007 року станом на 19 лютого 2014 року, внаслідок не виконання взятих на себе зобовязань заборгованість ТОВ «Газбуд 101» складає 134633,24 грн.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 523 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст 1 Закону України «Про іпотеку» поняття іпотеки визначено наступним: іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідо ч. 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Отже, із настанням означених обставин, припиняється суб'єктивне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Пленум Вищого господарського суду України своєю постановою № 10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз'яснив судам, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Таким чином, суд дослідивши письмові матеріали справи та наявні у ній докази встановив, що відповідач свої зобовязання щодо погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитом не виконувала належним чином та наявна заборгованість є обґрунтованою, тобто наявні підстави для задоволення позову. Проте, суд враховує, що сторони за іпотечним договором досягли домовленості щодо кредитного договору від 26 лютого 2007 року, а додаткові угоди були укладені між основним позичальником та банком, а не іпотекодавцем. Щодо наголошення представника позивача на перериванні строку позовної давності, шляхом часткового повернення відсотків за кредитним договором в період з лютого 2009 року по грудень 2012 року, що свідчить про визнання відповідачем свого зобовязання за кредитним договором №9-2007 від 26.02.2007 року, суд зазначає, що часткове повернення відсотків здійснювалося основним позичальником, а не іпотекодацем, що в свою чергу не впливає на перебіг позовної давності за додатковою вимогою звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна давність на основні та додаткові вимоги обчислюється щодо кожної вимоги окремо.

Крім того, Верховний суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року (справа №707/761/14-ц) розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2017 року встановив, що позивач пропустив передбачений ст. 257 ЦК України строк для звернення до суду з указаною позовною заявою, який сплинув 26.02.2012 року.

Відповідно до ч.5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в звязку з якими скасовано судові рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Отже, на підставі вище викладеного та враховуючи висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 23 січня 2019 року, суд вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності є обґрунтованою, оскільки позивач мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку подати позов з 26 лютого 2009 року, однак позивач звернувся до суду з позовом 20 березня 2014 року та пропустив строк для звернення до суду, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Черкаський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення - апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: В. В. Морозов