Справа 336/5485/18
Провадження 2/336/399/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.
при секретарі Чернишовій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), про визнання права власності за набувальною давністю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнювала в процесі розгляду справи, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю
В позовній заяві позивачка зазначила, що вона та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідними сестрами. Їх батько ОСОБА_6, помер 12.03.1990 року, мати ОСОБА_7 померла 02.01.1997 року. Її батько за життя заповіту не склав, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 39/200 часток будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя, яку мати ОСОБА_7 прийняла за законом, але за життя так і не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_7 15.11.1996 року склала заповіт відповідно до якого позивачка та її сестри у рівних долях спадкують майно, яке належить їй. ОСОБА_4 відмовилась від прийняття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_7, про що надала нотаріусу відповідну заяву. Після її смерті позивачка прийняла спадщину за заповітом у вигляді 1/2 частки від частки житлового будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя. На даний час позивачка є власником 39/200 часток вищевказаного житлового будинку. За даними ТОВ «ЗМБТІ» 39/200 часток житлового будинку № 29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя належить ОСОБА_6, 61/100 часток будинку належить ОСОБА_8, 39/200 часток будинку належать позивачу. Сестра позивачки ОСОБА_5 померла 27.10.2006 року. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є доньками померлої ОСОБА_11 та спадкоємцями першої черги, які прийняли спадкове майно розташоване на території смт. Молодіжне, Сімферопольського району Автономної Республіки Крим в Україні. Спадкоємиці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовилися від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 Після смерті ОСОБА_5 позивачка заволоділа її майном у вигляді 39/200 часток житлового будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя та відкрито і безперервно володіє нерухомим майном понад 10 років. У звязку з цим позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю.
Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити позов в повному обсязі та свою позицію обґрунтовувала посиланням на вимоги ст. 344 ЦК України.
Відповідачка ОСОБА_4 надіслала заяву, в якій просила суд розглянути справу на розсуд суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду від 01.11.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
При цьому відповідачі про причини своєї неявки не повідомили, не подали відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванню обставин справи, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.
Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідними сестрами, що підтверджується посвідкою про народження №2181218, яке видане 30.10.1938 року на імя ОСОБА_12, в якому батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7. 13.12.1931 року позивачка одружилась та змінила прізвище з «Бражник» на «Павелко».
Їх батько ОСОБА_6, помер 12.03.1990 року, мати ОСОБА_7 померла 02.01.1997 року, що підтверджується свідоцтвами про смерть II-ЖС №445932 та I-ЖС№034818.
Їх батько за життя заповіту не склав, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 39/200 часток будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя, яку мати ОСОБА_7 прийняла за законом, але за життя так і не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_7 15.11.1996 року склала заповіт відповідно до якого позивачка та її сестри у рівних долях спадкують майно, яке належить їй, що підтверджується заповітом серії ААВ №038576.
На даний час позивачка є власником 39/200 часток вищевказаного житлового будинку, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70933602.
Сестра позивачки ОСОБА_5, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_6, померла 27.10.2006 року.
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є доньками померлої ОСОБА_5 та спадкоємцями першої черги, які прийняли спадкове майно розташоване на території смт. Молодіжне, Сімферопольського району Автономної Республіки Крим в Україні (а.с. ). Спадкоємиці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовилися від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 немає.
У звязку з тим, що 27.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території, тимчасово окупованої внаслідок збореної агресії Російської Федерації, - Автоногмної Республіки Крим та міста Севастополь, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності в умовах цього режиму, додержання та захисту прав фізичних та юридичних осіб», а будь-який акт (рішення, документ), виданий органами Російської Федерації не мають юридичної сили на території України, позивачка звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту. В межах розгляду заяви Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою надано лист з якого вбачається, що відповідно інформаційної довідки №49637492 від 27.10.2017 року після померлої 27.10.2006 року ОСОБА_5 спадкову справу заведено у Симферопольській районній державній нотаріальній конторі.
Після смерті ОСОБА_5 позивачка добросовісно заволоділа її майном у вигляді 39/200 часток житлового будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя та відкрито і безперервно володіє нерухомим майном понад 10 років, що підтверджується актом про фактичне місце проживання у спірному будинку та показаннями допитаної в якості свідка ОСОБА_13
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.
Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.
Відповідно до ч.2 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268, 280-283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на 39/200 часток житлового будинку № 29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя у порядку набувальної давністі після смерті ОСОБА_5, померлої 27.10.2006 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: П.В. Зарютін