Справа № 713/2002/15-ц
Провадження №2/713/46/19
РІШЕННЯ

іменем України

10.04.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, за участю представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Моторне (транспортне) страхове бюро, про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивачів.

Позивач ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, звернувся в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Моторне (транспортне) страхове бюро.

Просить стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 25 842 грн., яка складається з наступного: вартість матеріального збитку в сумі 25292,00 грн. та вартість проведеного експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 550 грн.; судові витрати по справі, які ним понесені, стягнути з відповідача ОСОБА_2

Свої позовні вимоги обґрунтували наступним.

08 листопада 2012 року о 14-30 год. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», державний номер НОМЕР_1, належний на праві власності позивачу ОСОБА_5 і яким він має право керувати та розпоряджатися на власний розсуд на підставі довіреності від 02 вересня 2005 року, на вул.Садова в с.Мигове, Вижницького району, потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, за участю автомобіля марки ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 і який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_7

Зіткнення та дорожньо-транспортна пригода сталися по вині ОСОБА_2, який, керуючи вказаним вище транспортним засобом, допустив порушення п.12.1, 13.1 ПДР України, а саме не забезпечив безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», державний номер НОМЕР_1, яким керував позивач ОСОБА_4 Своїми діями відповідач ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2012 року по адміністративній справі №3-912/12 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

В результаті допущеного порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, в результаті зіткнення двох транспортних засобів, було пошкоджено транспортний засіб автомобіль марки «Фольксваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_1, а саме: пошкоджено петлю передніх дверей лівих, нижню петлю дверей передніх лівих, механізм скло підіймача дверей передніх лівих, облицювання (обшивку) дверей передніх лівих, прокладку оббивки облицювання дверей передніх лівих, комплект кріплень облицювання внутрішнього (обшивка) дверей передніх лівих, шумоізоляція дверей передніх лівих, ящик для дрібних речей дверей передніх лівих, а всього спричинено матеріальний збиток на суму 25292,00 грн. Вартість проведеного дослідження становить 550,00 гривень.

ОСОБА_2 як особа, яка спричинила матеріальну шкоду, та відповідач ОСОБА_6, як власник джерела підвищеної небезпеки, зобовязані в солідарному порядку повністю відшкодувати завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки.

Стислий виклад заперечень відповідача ОСОБА_2, яким подано відзив на позов.

08.11.2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, (але він не є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, хоча і є постанова у справі про адміністративне правопорушення) про яку йде мова у позовній заяві, у постанові Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2012 року. Але ні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, ні у постанові Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2012 року немає жодного доказу щодо того, які саме конкретно пошкодження отримав автомобіль, яким керував ОСОБА_4

Адже: у постанові від 19.11.2012 року зазначено, що автомобіль Фольксваген отримав механічні пошкодження (тобто не конкретизовано, які саме пошкодження, а фраза «отримав механічні пошкодження» є занадто загальною і не дає підстав вважати, що автомобіль Фольксваген отримав саме такі механічні пошкодження про які йдеться у позовній заяві і доданого до нього автотоварознавчого дослідження, яке робилося зі слів позивача); у протоколі про адміністративне правопорушення від 08.11.2012 року по факту ДТП також зазначена лише загальна фраза («автомобілі пошкоджено»), яка не дає можливості конкретно визначити, які пошкодження отримав автомобіль Фольксваген; у Довідці про дорожньо-транспортну пригоду №9103609 від 25.12.2012 року №1409 у графі «Зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав такі механічні пошкодження» розділу І пункту 2 зазначено «Бокова ліва частина». Тобто знову загальна фраза без конкретного переліку запасних частин транспортних засобів, які пошкоджено, як наприклад ліві: крило, двері, обшивка дверей, дверна ручка, бардачок, дверне скло, дверні петлі, поріг, дзеркало тощо, а також без типу та виду пошкоджень і їх опису (тріщина, деформація, вмятина, відсутність запчастини тощо). У повідомленні (від потерпілого) страховій компанії ПрАТ НФСК Добробут ОСОБА_4 у графі у якій необхідно зазначати ушкодження, які отримав його транспортний засіб нічого не зазначає, тобто зазначена графа залишилася не заповненою, що свідчить про те, що транспортний засіб Фольксваген не отримав ушкоджень; у висновку №92/02/13 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.02.2013 року (стор. 8) зазначено, що «висновки цього дослідження є достовірними, зокрема за умови що дані, надані Замовником є достовірними». Тож з цього безсумнівно слідує, що автотоварознавче дослідження про визначення завданого збитку щодо пошкоджених частин транспортного засобу робилося зі слів ОСОБА_4 Тобто, саме ОСОБА_4 визначав що пошкоджено у транспортному засобі після ДТП. Але, оскільки ОСОБА_4 є заінтересованою особою, а інших обєктивних доказів, того, що саме такі деталі транспортного засобу були пошкоджені, що саме такий був їх вид та форма, обсяг пошкодження немає і особа, яка проводила автотоварознавче дослідження дані про пошкодження отримує виключно від заінтересованої особи ОСОБА_4, а не з інших обєктивних джерел, то і цінність такого автотоварознавчого дослідження вартості шкоди, як доказу, дорівнює нулю. Тобто по суті це є покази з чужих слів. Окрім зазначеного вище, щодо неналежності та недопустимості автотоварознавчого дослідження як доказу, необхідно зауважити наступне: Відповідно до п. 5.2 ОСОБА_3 товарознавчої експертизи та оцінки к.т.з., затвердженої наказом МЮУ, ФДМУ від 24.11.2003 року №142/5/2092 та зареєстрованого у МЮУ 24.11.2003 р. №1335/5/1159 у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. З цього слідує, що саме ОСОБА_4 повинен був його повідомляти про проведення технічного огляду його транспортного засобу чи під розписку, чи телеграмою. Але ОСОБА_4 не повідомляв його про це. Також його не повідомляв про здійснення технічного огляду і спеціаліст, який здійснював товарознавче дослідження. Будь-яких телеграм про це не отримував. Достовірних даних, які б підтверджували той факт, що він отримав телеграму у справі немає. Експерт не повідомлявся про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тобто немає належної судової експертизи щодо визначення вартості шкоди завданої внаслідок ДТП. На даний час, тобто на момент розгляду справи у суді застосовується цивільно-процесуальне законодавство, яке діє на даний час. Відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також, відповідно до ч.7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Такі дані у висновку експертного автотоварознавчого дослідження відсутні. Отже, висновок експертного автотоварознавчого дослідження є неналежним, недопустимим доказом по справі. Дорожньо-транспортна пригода трапилася 08.11.2012 року. Огляд транспортного засобу Фольксваген відбувся 22.02.2013 року. З моменту ДТП і до часу огляду минуло 105 діб. Після ДТП автомобілі розїхалися власним ходом. Тобто т.з. Фольксваген і надалі продовжував використовуватися ОСОБА_4, який більше 15 років постійно займається приватними перевезеннями пасажирів і вантажу і на час настання ДТП виконував цю роботу на транспортному засобі Фольксваген. Тож у період з 08.11.2012 року по 22.02.2013 року ОСОБА_4 щоденно користувався своїм транспортним засобом міг отримати пошкодження свого транспортного засобу, (чи нові чи додаткові) за ці 105 днів. У справі немає конкретного опису пошкоджень під час ДТП стверджувати експерту, що ці пошкодження завдані ним є некоректно. Також тут необхідно зауважити, що ОСОБА_4 використовуючи свій транспортний засіб щоденно міг його пошкодити (провислість дверей, облицювання внутрішнього, перекіс прорізу дверей, стійки та й все інше) ще до настання ДТП. У товарознавчому дослідженні мова йде про заміну склопідйомника (740+45), облицювання внутрішнє (обшивка) дверей (1540+__), шумоізоляція (254+__), ящик для дрібних речей (583,44+15), антикорозійна обробка (115+125), а також про інші матеріали та роботи, які взагалі немає потреби виконувати, оскільки такі пошкодження при ДТП взагалі не завдавалися транспортному засобу Фольксваген. Це чітко видно і з фотографій, які додані спеціалістом-автоварознавцем до дослідження. У такому випадку дешевше замовити двері до авто бувші у використанні та встановити їх. При цьому зазначено, що утворився перекіс прорізу дверей передніх лівих, - але ж якої сили мав би бути удар при ДТП, та які пошкодження зовнішньої частини дверей повинні буди б бути, щоб утворився перекіс прорізу дверей? З цього слідує, що є невідповідність між даними фотографій (виду, типу, розміру механічного пошкодження зовнішньої частини дверей та пошкодженням описаним у Дослідженні). Актуалізації висновку у тому виді у якому вона подана не передбачено законом. Тобто чинне законодавство не передбачає актуалізацію висновку у звязку з здорожчанням іноземної валюти, що в принципі встановлено верховним Судом у цій справі.

Одразу після ДТП їхні автомобілі розїхалися з місця ДТП, оскільки автомобілі не зазнали суттєвих пошкоджень. Але через деякий час йому знову зателефонували і він приїхав на місце ДТП, приїхав ОСОБА_4, приїхали працівники ДАІ . Після цього вони поїхали у Вижниця на освідування на вміст алкоголю. Надалі на посту у м.Вижниця складалися якісь документи, які він підписував. Одразу після ДТП автомобіль ОСОБА_4 бачили ОСОБА_8, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, яка проживає у с.Мигове, і яка на момент ДТП перебувала у його транспортному засобі, ОСОБА_10, ОСОБА_11, який проживає у с.Мигове і був понятим. При цьому ОСОБА_11, ОСОБА_10 уже були допитані Судом (під головуванням судді Круглюка В.Г.) по цій справі у якості свідків і дали Суду покази, що пошкоджень транспортного засобу Фольксваген не було.

З моменту настання ДТП і до моменту звернення ОСОБА_4 до суду з позовом минуло майже три роки. Протягом цих трьох років ОСОБА_4 не мав до нього жодних претензій, адже надіявся отримати страхову виплату по цьому випадку. Саме тому такі результати товарознавчого дослідження, але ПрАТ НФСК Добробут збанкротувало і позивач вирішив стягнути гроші з нього за те, що він не вчиняв. Те, що позивач розраховував на страховку підтверджується копією повідомлення від потерпілого страховій компанії. Окрім того одразу після ДТП ОСОБА_4 було зазначено, що якщо якась шкода у результаті ДТП і завдана його авто, то ця шкода не перевищить розміру франшизи у сумі 1000 грн. Таким чином позивачем не доведено належним чином, що саме ним йому завдана шкода у визначеному ним розмірі. У вказаній справі Верховний Суд 15.08.2018 року виніс постанову у якій, зокрема, зазначив наступне: Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПРАТ НФСК «Добробут» і ОСОБА_2 22 травня 2012 року, цивільна відповідальність водія автомобіля ВАЗ на момент ДТП була застрахована. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий правовий висновок сформулювала ОСОБА_12 Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Суди попередніх інстанцій встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована наведеного вище не врахували та не з'ясували чи звертався позивач до страховика з заявою про настання страхового випадку, яке рішення було прийнято ПРАТ НФСК «Добробут» на підставі його заяви та чи відповідає воно вимогам законодавства.

Таким чином, враховуючи правову позицію ОСОБА_12 Верховного Суду сформульовану у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та використану ВС у цій справі, він не є належним відповідачем по справі. Відповідачем по справі має бути ПРАТ НФСК «Добробут». А якщо страхова компанія ліквідована, чи визнана банкрутом, то на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплату шкоди за зверненням позивача має здійснити МТСБУ, а не ОСОБА_2 Тобто, чинним законодавством встановлений позасудовий порядок вирішення цього спору, яким не скористався ОСОБА_4

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав відповідь на відзив, де зазначив, що ОСОБА_2 сплативши штраф визнав, ще є винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке наступає відповідальність за спричинення механічних ушкоджень. ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву посилається на ту обставину, що між ним та ПРАТ НФСК «Добробут» 22 травня 2012 року було укладено договір страхування цивільної відповідальності. І посилається на ту обставину, що покладення обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Це є дійсною правдою, але звертатись до страхувальника повинен був би безпосередньо сам страхувальник - відповідач по справі ОСОБА_2, який із такою заявою до страхової компанії не звертався. Що стосується експертної оцінки, то суди виходили із наявних висновків експерта, і тому правильно та законно ухвалили судові рішення, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачу, та його представнику, роз'яснювалось їх право заявляти клопотання про призначення додаткової чи повторної експертиз, проте вони категорично відмовились. Просив позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6 не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, підтримав письмовий відзив, просив відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання представник Моторного (транспортного) страхового бюро не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_13 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача ОСОБА_4, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що пошкодження транспортного засобу в після ДТП не бачив, пошкодження бачив через декілька днів після ДТП. Бачив одну маленьку вмятину на передній лівій частині дверей автомобіля. Інших пошкоджень не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що 08 листопада 2012 року з ОСОБА_2 перебувала в транспортному засобі марки ВАЗ2105 державний номерний знак НОМЕР_2, під час дорожньо-транспортної пригоди. Зазначила, що на момент зіткнення пошкодження транспортного засобу марки Фольксваген Транспортер були незначні, бачила вмятину на дверях автомобіля. ОСОБА_14 таксує, їй відомо, що експертиза щодо визначення вартості матеріального збитку проводилась через певний проміжок часу, на її думку ОСОБА_14 міг отримати пошкодження транспортного засобу навіть і після ДТП. Повідомлення про проведення експертизи за замовленням ОСОБА_14 ОСОБА_2 не отримував.

Суд, заслухавши представника відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 необхідно відмовити.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

На підтвердження позивачами позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2012 року, надано наступні докази:

Копія постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2012 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено стягнення у виді штрафу. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2, 08 листопада 2012 року о 14-30 годин в с.Мигове по вул.Садова, 1, Вижницького району, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.12.1, 13.1 ПДР України.

Копія протоколу про адміністративне правопорушення Серія СЕ1№035819 від 08.11.2012 року згідно якого працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП стосовно ОСОБА_2

Копія довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9103609 від 08.11.2012 року з даних якої вбачається, що 08.11.2012 року о 14-30 год. в с.Мигове по вул.Садова, 1, Вижницького району Чернівецької області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_6 Наявний поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена Картка»: АВ/6783847 терміном дії до 07.06.2013 року, виданий ПрАТ «НФСК «Добробут». Зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав такі механічні пошкодження: передня ліва частина, та водія ОСОБА_4, який керував транспортним засобом марки Фольксваген Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 Наявний поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена картка»: АВ/8645763, терміном дії до 08.11.2013 року, виданий ПрАТ «СК «Провідна». Зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав такі механічні пошкодження: бокова ліва частина. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення: ОСОБА_2, виїзд на смугу зустрічного руху.

Висновок експертного авто товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 №92/02/13 від 22.02.2013 року з даних якого вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП станом на 22.02.2013 року складає 8783,27 гривень.

Актуалізація висновку №110-11-15 експертного авто товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 04.11.2015 року з даних якого вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Транспортер державний реєстраційний номер 07188 в результаті актуалізації висновку №92/02/13 від 22.02.2013 року про визначення матеріального збитку в цінах на 04.11.2015 року складає 25292,70 гривень.

Копія телеграми адресованої експертом ОСОБА_15 від 19.02.2013 року поданої у м.Чернівці за №35/2101 ОСОБА_2 з даних якої вбачається, що 22.02.2013 року о 10-00 год. за адресою м.Чернівці вул.Комарова, 13-А СТО Черемош відбудеться експертиза Фольксваген Т-4 НР 07188 МС, пошкодженого при ДТП.

Копія акту прийому-передачі виконаних робіт від 22.02.2013 року з даних якого вбачається, що експертом ОСОБА_15 виконано висновок за №92/02/13 експертного авто товарознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_4 в повному обсязі. Замовник ОСОБА_4 претензій не має, оплатив виконавцю 550,00 гривень.

Копія довідки Мигівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 06.11.2015 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_4 звертався за медичною допомогою 13.11.2012 року.

Копія довіреності посвідченої 02 вересня 2005 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстровано в реєстрі за №7333 з даних якої вбачається, що ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4, або ОСОБА_14, або ОСОБА_17, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, керувати, а також продати, обміняти, зняти з обліку, укладати договори найму (оренди), позички, тощо належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) ТЗ ІСС №216105, пасажирським мікроавтобусом марки Фольксваген Транспортер, випуску 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії довіреності до 02 вересня 2015 року.

Копія довіреності посвідченої 05 листопада 2015 року приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу ОСОБА_18, зареєстровано в реєстрі за №3105 з даних якої вбачається, що 05 листопада 2015 року від імені ОСОБА_5 було складено аналогічну довіреність на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_17 Строк дії довіреності до 05 листопада 2016 року.

Копія полісу ПрАТ «НСК «Добробут» №АВ/6783847 від 22.05.2012 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_2 застрахував автомобіль НОМЕР_5, на період по 07.06.2013 року включно, страховик ПрАТ «НСК «Добробут». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю встановлено 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн.

Копія відповіді тимчасового адміністратора ПрАТ «НСК «Добробут» від 05.03.2014 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_4 на його звернення надано відповідь, де зазначено, що відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, керівництво ПрАТ «НФСК «Добробут» відсторонено від управління фінансовою установою та призначено тимчасову адміністрацію. На теперішній час тимчасова адміністрація здійснює перевірку діяльності ПрАТ «НФСК «Добробут», його фінансового стану. Такі дії націлені на виправлення ситуації, що склалася навколо ПрАТ «НФСК «Добробут» та спрямовані на виконання фінансовою установою зобовязань перед її учасниками, клієнтами або третіми особами, усунення порушень законодавства про фінансові послуги та запобігання створенню кризових явищ, що можуть призвести до невиконання прийнятих фінансовою установою зобовязань. Таким чином, після прийняття рішення по заявленій події тимчасова адміністрація повідомить ОСОБА_14 додатково.

Копія скарги ОСОБА_4 від 17.03.2014 року адресована МТСБУ щодо прийняття міри впливу до ПрАТ «НФСК «Добробут», щодо не здійснення страхового відшкодування ОСОБА_4 у сумі прямих реальних збитків та витрат на відновлювальний ремонт його автомобіля.

Копія відповіді на скаргу ОСОБА_4 департаменту врегулювання МТСБУ від 14.04.2014 року з даних якої вбачається, що 18.01.2013 року ПрАТ «НФСК «Добробут» позбавлено членства в МТСБУ, у звязку з чим МТСБУ на даний час не може застосувати до зазначено страховика заходів впливу.

Копія відповіді департаменту врегулювання МТСБУ від 12.03.2015 року з даних якої вбачається, що на даний час МТСБУ не може застосувати до зазначеного страховика заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ припинено. На теперішній час МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації Страховика чи визнання даної страхової компанії банкрутом. Таким чином, у випадку, якщо: Страховика буде визнано у встановленому законом порядку банкрутом; коштів та майна страховика не вистачить для задоволення зазначених вище вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика, МТСБУ за Вашою заявою поновить розгляд питання щодо здійснення Вам регламентної виплати, передбаченої пп. «ґ» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Копія повідомлення від потерпілого ОСОБА_4 (без зазначення дати повідомлення) до ПрАТ «НФСК «Добробут» про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 08.11.2012 року о 14-30 год. за участю його транспортного засобу марки Volkswagen Transporter, д/н НОМЕР_1 та транспортного засобу марки ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Копія заяви ОСОБА_4 від 12.11.2012 року адресована ПрАТ «НФСК «Добробут» про страхове відшкодування.

Висновок експерта №28-03-19 додаткової судової автотоварознавчої експертизи про визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 від 18.03.2019 року з даних якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП 08.11.2012 року станом на 04.11.2015 року складає 24840,18 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП 08.11.2012 року станом на 04.11.2015 року складає 15004,27 гривень.

При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги закону щодо порядку стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВССУ, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Пунктом 6 Постанови Пленуму ВССУ передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

На спростування обставин, викладених у позовній заяві відповідачем ОСОБА_2 надано відзив та наступні докази:

Копія посвідчення Серія АБ №156486 від 22.12.1997 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, посвідчення безтермінове та дійсне по всій території України.

Копія відповіді департаменту врегулювання МТСБУ від 04.08.2017 року з даних якої вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» з 18 січня 2013 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ у звязку із заборгованістю понад два місяці до фондів МТСБУ створених відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та припинило членство в МТСБУ згідно п.52.1 ст.52 Закону. Відповідно до Закону страховик, членство якого МТСБУ припиненою зобовязаний виконати свої зобовязання згідно з укладеними ним договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. МТСБУ згідно з законом виконує зобовязання страховика за внутрішніми договорами страхування у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (пп. «ґ» п.41.1 ст.41 Закону). На теперішній час МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації Страховика чи визнання даної страхової компанії банкрутом. Таким чином МТСБУ, за заявою потерпілого поновить розгляд питання щодо здійснення йому регламентної виплати, передбаченої пп. «ґ» п.41.1 ст.41 Закону у випадку, якщо: товариство буде визнано у встановленому законом порядку банкрутом; коштів та майна страховика не вистачить для задоволення зазначених вище вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика. ПрАТ «НФСК «Добробут» не передавало до МТСБУ документацію, що стосується врегулювання справ за внутрішніми договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Фактичні обставини, встановлені судом при розгляді справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідач ОСОБА_2, 08 листопада 2012 року о 14-30 годин в с.Мигове по вул.Садова, 1, Вижницького району, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 визнано винним за ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень, що підтверджується копією постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2012 року.

ОСОБА_2 застрахував автомобіль НОМЕР_5, на період по 07.06.2013 року включно, страховик ПрАТ «НСК «Добробут». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю встановлено 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн, що підтверджується копією полісу ПрАТ «НСК «Добробут» №АВ/6783847 від 22.05.2012 року.

Позивач ОСОБА_4 12.11.2012 року звернувся із заявою до ПрАТ «НСК «Добробут» про страхове відшкодування, що підтверджується копією заяви.

ПрАТ «НСК «Добробут» було повідомлено ОСОБА_4 про те, що відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, керівництво ПрАТ «НФСК «Добробут» відсторонено від управління фінансовою установою та призначено тимчасову адміністрацію, що підтверджується копією відповіді від 05.03.2014 року.

17.03.2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ із скаргою щодо прийняття міри впливу до ПрАТ «НФСК «Добробут», щодо не здійснення страхового відшкодування у сумі прямих реальних збитків та витрат на відновлювальний ремонт його автомобіля, що підтверджується копією скарги.

14.04.2014 року департамент врегулювання МТСБУ повідомив ОСОБА_4 про те, що 18.01.2013 року ПрАТ «НФСК «Добробут» позбавлено членства в МТСБУ, у звязку з чим МТСБУ на даний час не може застосувати до зазначено страховика заходів впливу, що підтверджується копією повідомлення.

12.03.2015 року департамент врегулювання МТСБУ повідомив ОСОБА_4 про те, що у випадку, якщо страховика буде визнано у встановленому законом порядку банкрутом; коштів та майна страховика не вистачить для задоволення зазначених вище вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика, МТСБУ за заявою ОСОБА_4 поновить розгляд питання щодо здійснення регламентної виплати, передбаченої пп. «ґ» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується копією повідомлення.

При вирішенні позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступних вимог закону.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказані правові висновки, наведені в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15 та враховуються судом при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до чинного законодавства України суб'єктом правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути лише водій транспортного засобу, підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Тільки сукупність зазначених умов дає підставу для притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність може настати при наявності складу правопорушення. Саме склад цивільного правопорушення є тим юридичним фактом, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим та створює певні претензії потерпілого та обов'язки порушника відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями.

Як встановлено п.33.1.4. ст.33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі ОСОБА_17) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

За положеннями Закону у деяких випадках відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, несе Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ).

Зокрема, згідно з вимогами п. 41.1. г) ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених зазначеним вище законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п.13.1. 13.1. Учасники бойових дій, постраждалі учасники ОСОБА_19 та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

З урахуванням офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13, наведеного в рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слід розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

За інформацією, яка була оприлюднена Моторним (транспортним) страховим бюро України 12.11.2018 року на офіційному веб-сайті, МТСБУ починає здійснення регламентних виплат за зобовязаннями ПрАТ НФСК «Добробут» за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 16 жовтня 2018 року Господарський суд Харківської області затвердив звіт ліквідаторів та ліквідаційний баланс НФСК «Добробут», яку визнано банкрутом. МТСБУ розпочинає прийом заяв потерпілих на отримання виплати за рахунок фонду захисту потерпілих МТСБУ та наголошує, що максимального терміну подання заяви про отримання відшкодування не передбачено. Звернутись до Бюро можна в будь-який зручний час, відповідно до графіку роботи МТСБУ. Регламентні виплати за зобовязаннями НФСК «Добробут» здійснюватимуться незалежно від факту включення таких вимог до реєстру кредиторів страхової компанії боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

На даний час ПрАТ НФСК «Добробут», як юридична особа, визнана банкрутом, 12.11.2018 року МТСБУ розпочало прийом заяв потерпілих на отримання виплати за рахунок фонду захисту потерпілих МТСБУ.

Таким чином, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 не втратив права на звернення до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди у встановленому законом розмірі, натомість відповідач ОСОБА_2, як учасник бойових дій наділений гарантіями наданими законодавством України, відповідно яких відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом, позовні вимоги ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2, задоволенню не підлягають.

Оскільки судом встановлено, що транспортним засобом фактично володіє та користується саме ОСОБА_2, на думку суду позовні вимоги, які заявлені до ОСОБА_6 є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Що стосується визначення матеріального збитку отриманого транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, д/н НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_4, яка на його думку становить 25842,00 гривень слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого,- це шкода, пов'язана зокрема: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Порядок визначення розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням колісного транспортного засобу, врегульовано Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Відповідно до п.33.3 ст.33 Закону №1961-ІV, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно п.34.2, п.34.2 ст.34 Закону №1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п.1.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року №142/5/2092, вимоги ОСОБА_3 є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до п.п. 2.3.2.4. Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого,

розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати

товарної вартості).

Відповідно до п.5.1 ОСОБА_3 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року №142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Згідно із пунктом 58 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» № 1440 від 10 вересня 2003 року доопрацювання (актуалізація) оцінки майна може здійснюватися у разі закінчення строку дії звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна, встановленого законодавством, або на вимогу замовника оцінки, коли істотних змін в умовах функціонування та фізичному стані об'єкта оцінки, а також стані ринку подібного майна від дати оцінки до дати оцінки, на яку передбачається здійснення доопрацювання (актуалізація), не відбулося.

Доопрацювання (актуалізацію) оцінки майна та з цією метою складення у стислій формі звіту про оцінку майна здійснює оцінювач та суб'єкт оціночної діяльності, які складали у повній формі звіт про оцінку цього майна. У цьому разі попередній звіт про оцінку майна, складений у повній формі, розглядається як невід'ємна частина звіту про оцінку майна у стислій формі.

Відповідно до п. 5.2 ОСОБА_3 товарознавчої експертизи та оцінки к.т.з., затвердженої наказом МЮУ, ФДМУ від 24.11.2003 року №142/5/2092 та зареєстрованого у МЮУ 24.11.2003 р. №1335/5/1159 у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Судом встановлено, що на замовлення ОСОБА_4 експертом ОСОБА_15 надано висновок №92/02/13 від 22.02.2013 року згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП станом на 22.02.2013 року складає 8783,27 гривень.

На замовлення ОСОБА_4 експертом ОСОБА_15 надано актуалізацію висновку №110-11-15 від 04.11.2015 року згідно якого встановлена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Транспортер державний реєстраційний номер 07188 в цінах на 04.11.2015 року, що складає 25292,70 гривень.

Докази отримання повідомлення відповідачем ОСОБА_2 щодо визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу Volkswagen Transporter, д/н НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді в матеріалах справи відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував щодо визначеного експертом матеріального збитку, просив визнати висновок №92/02/13 від 22.02.2013 року та відповідно актуалізацію висновку №110-11-15 від 04.11.2015 року, неналежними доказами, оскільки не був повідомлений належним чином про здійснення технічного огляду транспортного засобу Volkswagen Transporter, д/н НОМЕР_1, зазначив, що дорожньо-транспортна пригода трапилася 08.11.2012 року, огляд транспортного засобу Фольксваген відбувся 22.02.2013 року, з моменту ДТП і до часу огляду минуло 105 діб. Після ДТП автомобілі розїхалися власним ходом, тобто транспортний засіб Фольксваген і надалі продовжував використовуватися ОСОБА_4, міг отримати пошкодження свого транспортного засобу, (чи нові чи додаткові), у справі немає конкретного опису пошкоджень під час ДТП.

Згідно досліджених доказів судом встановлено, що після настання дорожньо-транспортної пригоди експертне дослідження отриманих механічних пошкоджень транспортного засобу Фольксваген Транспортер проводилось через певний період, детальні пошкодження, які вказані у актуалізації висновку при дорожньо-транспортній пригоді не були зафіксовані.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9103609 від 08.11.2012 року транспортний засіб марки Фольксваген Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 отримав механічні пошкодження у виді бокової лівої частини.

Як вбачається з досліджених висновків експертом здійснено визначення матеріального збитку станом на 22.02.2013 року, що складає 8783,27 гривень та в цінах станом на 04.11.2015 року, що складає 25292,70 гривень. Визначення розміру збитку здійснено у відсутність відповідача ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом 09.11.2015 року, посилаючись на вказані висновки як на підтвердження завданого матеріального збитку.

Згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України, (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також, відповідно до ч.7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

У досліджених судом висновках такі дані відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

В силу ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

За правилами ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Судом сторонам було розяснено право на звернення з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, для визначення матеріального збитку транспортного засобу Volkswagen Transporter, д/н НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, однак сторони даним правом не скористались.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_14 в частині завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в сумі 25292,70 гривень.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч.ч.1, 4, 5, 8 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

18 березня 2019 року на замовлення представника позивача ОСОБА_13 від 04.03.2019 року експертом ОСОБА_15 надано висновок експерта №28-03-19 додаткової судової автотоварознавчої експертизи про визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 від 18.03.2019 року з даних якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП 08.11.2012 року станом на 04.11.2015 року складає 24840,18 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП 08.11.2012 року станом на 04.11.2015 року складає 15004,27 гривень.

25.03.2019 року від представника позивача ОСОБА_13 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи вказаного висновку та поновлення пропущеного процесуального строку. Судом достовірно встановлено, що ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду. Натомість представник позивача ОСОБА_13 звернувся до судового експерта 04.03.2019 року, під час судового розгляду письмово не повідомляв суд про обєктивні причини щодо неможливості подачі даного доказу у встановлений законом строк.

Висновок експерта додаткової судової автотоварознавчої експертизи про визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 №28-03-19 від 18.03.2019 року, судом до уваги не береться, оскільки представником позивача не обґрунтовано неможливість подання вказаного висновку у вказаний строк з причин, що не залежали від нього та експертом при додатковому дослідженні взято вихідні дані згідно висновку експерта та актуалізації, які визнані судом неналежними. Експертом та позивачем ОСОБА_4 повторно не було повідомлено відповідача ОСОБА_2 про проведення додаткової судової автотоварознавчої експертизи.

На підставі ст.ст.22, 23, 979, 988, 990, 1167, ч.2 ст.1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, п.22.1 ст.22, 28, 29, п.33.1.4. ст.33, п. 41.1. г) ст. 41, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 82 ч.4, 258-265, 315, 354 ЦПК України, Суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Моторне (транспортне) страхове бюро, про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 25842,00 гривень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: 59236, с.Мигове, вул.Садова, 5, Вижницький район Чернівецька область;

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП-, зареєстроване місце проживання, 59400, м.Заставна, вул.Незалежності, 1-Г/3, Чернівецька область;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП-), зареєстроване місце проживання, 59236, с.Мигове, вул.Садова, 7, Вижницький район Чернівецька область;

Відповідач: ОСОБА_6, зареєстроване місце проживання 59033, с.Їжівці, Сторожинецький район Чернівецька область;

Третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро, 02002, м.Київ, а/с №272.

Суддя: І. А. Кибич