РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9602/16-ц

пр. № 2/759/208/19

19 березня 2019 року Святошинський районний м. Києва в складі:

головуючого - судді П'ятничук І.В.,

за участю секретаря - Медвідчук В.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Романік О.О.,

представника відповідачів - адвоката Черненко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 законним представником яких як недієздатних осіб є ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди в сумі 610 0750 гривень, що еквівалентно 25 000 доларів США у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 угод про надання правової допомоги від 1 листопада 2013 року та від 19 червня 2014 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року закрито провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, а саме, оскільки померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу районного суду та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду.

28 квітня 2017 року до Святошинського районного суду м. Києва від позивача надійшла позовна заява про уточнення, доповнення та зміну позовних вимог про відшкодування майнової шкоди. У позовній заяві позивач вказує, що 26 грудня 2016 року у судовому засіданні йому стало відомо про смерть відповідача. Позивач просив залучити спадкоємців, а саме ОСОБА_4, як правонаступника відповідача ОСОБА_7

19 червня 2017 року суд задовольнив клопотання про залучення до матеріалів справи позовної заяви про уточнення, доповнення та зміну позовних вимог та залучення відповідача ОСОБА_4 (том 1, а.с.154).

Відповідно до розпорядження №1634 від 11.09.2017 р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2017 р. справа розподілена судді П'ятничук І.В.

Згідно до ухвали від 13 вересня 2017 р. справа прийнята до провадження суддею П»ятничук І.В.

17 січня 2018 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 визнано недієздатною та призначено опікуна ОСОБА_6 (т.1 а.с. 185, т.2 а.с. 18,19).

16 квітня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_6 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_4.

09 липня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_6 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_5.

В останній редакції позовних вимог позивач просила суд стягнути зі спадкоємців ОСОБА_4та ОСОБА_5грошові кошти у сумі 650 750 гривень та суму судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що між нею-ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_7 було укладено угоду про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та 19 червня 2014 року. За свої послуги відповідач отримала винагороду у сумі 25 000 доларів США. Однак, ОСОБА_7 як адвокат надала непрофесійну допомогу позивачу. Внаслідок неналежної правої допомоги чоловік позивачки який був засуджений до 9 років позбавлення волі, та в інтересах якого позивач і оформлювала угоду про надання правової допомоги, не отримав рішення щодо звільнення його з місць позбавлення волі. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано: угоду про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8; угоду про надання правової допомоги від 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8; розписку від імені ОСОБА_7 від 24 січня 2014 року; рішення дисциплінарної палати КМ КДКА від 18 червня 2015 року. Посилаючись на обставини викладені в новій редакції позовної заяви та на підставі ст.ст. 11,16,608,1166,1218,1219,1281,1282 ЦК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказуючи на те, що нею особисто було передано адвокату ОСОБА_7 25000 доларів США, за надання правової допомоги щодо звільнення її чоловіка з місць позбавлення волі, однак, отримавши вказані кошти адвокатом не було надано кваліфікованої правової допомоги через що її чоловік так і залишився відбувати покарання. В подальшому в судове засідання не заявилась, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в її відсутності.

Представник позивача адвокат Романік О.О., в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.

Законний представник - опікун відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями. Тому є можливим розгляд справи в відсутності вказаного представника.

Представник відповідачів адвокат Черненко В.А. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що обґрунтовуючи заявлені позовні вимог, позивач посилається на не належне виконання адвокатом ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань, однак доказів щодо вказаних обставин суду не надано, договір не є розірваним.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачів, свідка ОСОБА_8, вважає встановленими наступні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилась 26.07.1955 р. та з 28.02.1986 р. перебуває і зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (а.с.4).

01.11.2013 р. між ОСОБА_1 яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як фахівцем в галузі права яка діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 31.05.2011 р. відповідно до Закону України «Про адвокатуру» укладено угоду про надання правової допомоги згідно якої довіритель доручає, а захисник приймає на себе зобов'язання щодо надання юридичної допомоги та захисту свобод та інтересів засудженого в обсязі та на умовах, передбачених цією угодою. Також зазначено, що при виконання даної угоди захисник керується законодавством України, Законом України «Про адвокатуру», нормами міжнародного права, діючими підзаконними і іншими нормативними актами ( а.с. 6).

Як вбачається з свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 ОСОБА_7 має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31.05.2011 р. № 12-2-13 ( а.с. 7).

Згідно до наданого ордера від 19.06.2014 р. адвокат ОСОБА_7 захищає інтереси по кримінальній справі ОСОБА_8 в Ковельському міськрайонному суді Волинської області ( а.с. 8).

Відповідно до наданої суду розписки від 24.01.2014 р. ОСОБА_7 отримала, як адвокат ОСОБА_8 засудженого за ознаками ч.4 ст.189 КК України до 9 років позбавлення волі, від ОСОБА_1 суму 25000 доларів США для вирішення судових питань, щодо звільнення ОСОБА_8 Вирішення питань або повернення грошових коштів гарантує. ( а.с. 10).

Також, 19 червня 2014 р. між ОСОБА_1 яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як фахівцем в галузі права яка діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 31.05.2011 р. відповідно до Закону України «Про адвокатуру» укладено угоду про надання правової допомоги згідно якої довіритель доручає, а захисник приймає на себе зобов'язання щодо надання юридичної допомоги та захисту свобод та інтересів засудженого в обсязі та на умовах, передбачених цією угодою. Також зазначено, що при виконання даної угоди захисник керується законодавством України, Законом України «Про адвокатуру», нормами міжнародного права, діючими підзаконними і іншими нормативними актами ( а.с. 11).

Відповідно до вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2010 р. ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочинів передбачених ст.ст. 189 ч.4, 189 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. ( а.с. 38-53).

Згідно ухвали Апеляційного суду Волинської області від 22 серпня 2014 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишені без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2014 р. про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_8 з доповненнями, поданими його захисником адвокатом ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2010 р., ухвал апеляційного суду Волинської області від 18.03.2011 р., та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 07.02.2012 р. ( а.с. 34-35).

Також на підтвердження доводів невиконання ОСОБА_7 умов угод, долучила не засвідчену копію рішення дисциплінарної палати Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 18 червня 2015 року, в подальшому судом витребувано належним чином оформлену копію даного рішення. яким встановлено некомпетентність та недобросовісність адвоката ОСОБА_7 під час надання правової допомоги засудженому ОСОБА_1, а також те, що власноруч складаючи розписку такого змісту, адвокат грубо порушила присягу адвоката й не мала наміру дотримуватися принципу верховенства права, законності та не мала наміру чесно та сумлінно забезпечувати право на захист. Вирішуючи питання обрання виду дисциплінарного стягнення, комісія адвокатури враховувала обставини вчинення проступку, його наслідки, особу адвоката, те, що адвокат ОСОБА_7 раніше притягувалася до дисциплінарної відповідальності за порушення Правил адвокатської етики; що мали місце випадки скарг на дії адвоката й повернення нею гонорару, у зв'язку з чим в порушенні дисциплінарної справи було відмовлено за примиренням сторін; враховувала кількість скарг на адвоката та їх ідентичний зміст й ухвалила рішення про застосування щодо адвоката ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.160-165).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 97).

Відповідно до витребуваної судом спадкової справи№ 4/2016 щодо майна померлої ОСОБА_7 з заявами про прийняття спадщини після померлої звернулись 24.11.2016 р. її донька ОСОБА_4, 15.12.2016 р. її син ОСОБА_5. Також 24.11.2016 р. батько померлої ОСОБА_10 та мати померлої ОСОБА_11 відмовились від належної частки спадкового майна.

28 квітня 2017 року до Святошинського районного суду м. Києва від позивача надійшла позовна заява про уточнення, доповнення та зміну позовних вимог про відшкодування майнової шкоди. У позовній заяві позивач вказує, що 26 грудня 2016 року у судовому засіданні йому стало відомо про смерть відповідача. Позивач просив залучити спадкоємців, а саме ОСОБА_4, як правонаступника відповідача ОСОБА_7

19 червня 2017 року суд задовольнив клопотання про залучення до матеріалів справи позовної заяви про уточнення, доповнення та зміну позовних вимог та залучення відповідача ОСОБА_4 (том 1, а.с.154).

17 січня 2018 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 визнано недієздатною та призначено опікуна ОСОБА_6 (т.1 а.с. 185, т.2 а.с. 18,19).

16 квітня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_6 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_4.

09 липня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_6 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Як вбачається з заявлених позовних вимог позовні вимоги мотивовано наступним. Позивач вказує, що між нею та ОСОБА_7 було укладено угоди про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та 19 червня 2014 року. За свої послуги відповідач отримала винагороду у сумі 25 00 тисяч доларів США. Але відповідач надала непрофесійну допомогу. Внаслідок неналежної правої допомоги чоловік позивачки був засуджений до понад мінімального строку покарання. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано: угоду про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8; угоду про надання правової допомоги від 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8; розписку від імені ОСОБА_7 від 24 січня 2014 року; рішення дисциплінарної палати КМ КДКА від 18 червня 2015 року.

Відповідачі проти позову заперечили. Відповідач ОСОБА_12 заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1. ч.1 ст. 255 ЦПК України, (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в редакції, чинній на момент винесення рішення у справі), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року відмовлено у клопотанні про закриття провадження.

Слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 905 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. 907 ЦК України).

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, вказаним Законом передбачено можливість припинення дії договору про надання правової допомоги на вимогу однієї із сторін договору. Реалізація однією із сторін договору права на припинення договору в односторонньому порядку здійснюється шляхом повідомлення іншої сторони про прийняття відповідного рішення в позасудовому порядку.

З наданих позивачем угоди про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та угоди про надання правової допомоги від 19 червня 2014 року вбачається, що сторони не передбачили умов про розірвання договору.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач не повідомляла ОСОБА_7 про розірвання договору та не зверталась до суду з позовом про розірвання договору. Натомість позивач звернулася до КМ КДКА 23 березня 2015 року, тобто через півтора роки з дати укладання угоди про надання правої допомоги від 01 листопада 2013 року, зі скаргою на дії адвоката ОСОБА_7

Пунктом 4.1. угод визначено, що загальна вартість послуг захисника визначається за домовленістю сторін. Вказані умови договору є результатом домовленості сторін, а відтак, є обов'язковим для сторін відповідно до ст. ст. 627, 628 ЦК України. Положення договору не були визнані недійсними.

Посилання позивача на рішення дисциплінарної палати Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 18 червня 2015 року як на підставу доведення порушення ОСОБА_7 умов укладених угод є безпідставним оскільки всі спори щодо якості наданих послуг та їх обсяг підлягають доведенню і підсудні суду.

Судом встановлено, що позивач не зверталася до суду з позовом про розірвання укладених угоди про надання правої допомоги від 01 листопада 2013 року та угоди про надання правої допомоги від 19 червня 2014 року укладених між позивачем та ОСОБА_7, сторонами також не надано доказів розірвання договору у судовому порядку на вимогу будь-якої сторони відповідно.

Факт накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, не позбавляє позивача обов'язку довести наявність підстав для відповідальності відповідача за завдання збитків замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов договору про надання послуг за плату з його вини (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_8 в інтересах якого та з метою захисту якого позивачем укладено договір про надання правової допомоги вказував суду на те, що адвокат ОСОБА_7 здійснюючи його захист не виконувала належним чином свої повноваження, не кваліфіковано надавала йому юридичну допомогу, приходила в судове засідання в стані алкогольного сп'яніння, знає, що позивач-його дружина, передала адвокату кошти як оплату її послуг в розмірі 25000 доларів, після того, як зобов'язання нею виконані не були і він та дружина почати наполягати на поверненні коти то наскільки він пам'ятає ОСОБА_7 повернула їм 10000 грн. потім спілкування уникала, а вже після звернення до суду їм стало відомо, що адвокат померла.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які позивач посилався в своєму позові, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з вказаних вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 законним представником яких як недієздатних осіб є ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В.П'ятничук