Постанова

Іменем України

15 квітня2019 року

м. Київ

справа № 176/2439/15-ц

провадження № 61-32509св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року у складі судді Волчек Н. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення депозитного вкладу та захист прав споживача фінансових послуг.

Позовна заява мотивована тим, що14 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про вклад «Депозит Плюс на 6 мес» у розмірі 75 000 грн на строк 6 місяців з помісячною виплатою відсотків за ставкою 16 % річних. На виконання умов вказаного договору, ОСОБА_4 електронним платежем переказала суму вкладу у розмірі 75 000 грн на користь банку на вкладний (депозитний) рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 14 листопада 2013 року. Позивач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою щодо повернення банківського вкладу, проте відповідач ці вимоги залишив поза увагою, у добровільному порядку кошти не повернув.

На підставі вищевикладеногоОСОБА_4 просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 75 000 грн із вкладного рахунку; нараховані відсотки у розмірі 3 000 грн; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2 340 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» від 14 листопада 2013 року суму вкладу в розмірі 75 000 грн, нараховані відсотки відповідно до умов договору у розмірі 3 000 грн, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2 340 грн, а всього - 80 340 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу, кошти не повернув.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що суд всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази в оригіналах та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання банком взятих на себе зобов'язань за договором депозитного вкладу. Надані позивачем договір банківського вкладу та платіжне доручення про внесення грошових коштів на рахунки не завірені печаткою банку, а тому ці докази є неналежними та недопустимими.

Відповідач не може виконати зобов'язання за договором, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність своїх підрозділів на територіїАвтономної Республіки Крим і міста Севастополя. У зв'язку з цим, банк позбавлений можливості перевірити наявність грошових коштів на рахунках позивача, так як відсутній доступ до інформації щодо клієнтів, які уклали договори з філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про вклад «Депозит Плюс на 6 мес» у розмірі 75 000 грн на строк 6 місяців з помісячною виплатою відсотків за ставкою 16 % річних.

Відповідно до платіжного доручення від 14 листопада 2013 року ОСОБА_4 електронним платежем переказала суму вкладу у розмірі 75 000 грн зі свого карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача на вкладний (депозитний) рахунок.

Установлено, що у грудні 2013 року та січні-лютому 2014 року ОСОБА_4 отримувала відсотки згідно вказаного депозитного договору.

У березні 2014 року карткові і депозитні договори позивача було заблоковано, а рахунки обнулено, після чого позивач неодноразово зверталась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» (пр-т Героїв, 37, м. Дніпро), до «call-center» банку, на електронну пошту, письмово в центральне відділення АТ КБ «ПриватБанк» (вул. Січеславська Набережна, 50, м. Дніпро) та до Національного банку України із вимогами розблокувати карткові і депозитні договори, а також повернути кошти депозитного договору.

Карткові рахунки ОСОБА_5 було розблоковано, проте за депозитним договором відповідач свої зобов'язання не виконав.

10 квітня 2015 року ОСОБА_5 на адресу головного відділення АТ КБ «ПриватБанк» (вул. Січеславська Набережна, 50, м. Дніпро, 49094) направила заяву про негайне повернення депозитного вкладу за договором, а також процентів за весь час користування банком її депозитними коштами, проте ці вимоги виконані не були.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (частина перша статті 1060 ЦК України).

У пункті 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо.

Установлено, що в матеріалах справи наявна копія договору від 14 листопада 2013 року про вклад «Депозит Плюс на 6 мес», оригінал якого було оглянуто судом першої інстанції.

На підтвердження укладення договору банківського вкладу (депозиту) позивач також надала суду копію платіжного доручення від 14 листопада 2013 року на суму 75 000 грн.

Зазначене платіжне доручення в оригіналі також було оглянуто у судовому засіданні суду першої інстанції (а. с. 128).

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суди попередніх інстанцій, встановивши, що письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) сторонами додержана, а платіжне доручення підтверджує внесення коштів до банку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суму вкладу з відсотками та 3 % річних від простроченої суми.

Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірного договору банківського вкладу, не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не з його кримською філією. Відтак, у відповідача повинна бути у наявності достатня інформація для належного виконання зобов'язань за вказаним договором.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С.Висоцька

В. В.Пророк