Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 336/7752/16-ц

провадження № 61-43011св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», подану представником Овчаренком РусланомВячеславовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року у складі головуючого-судді Щасливої О. В. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року у складі суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 09 грудня 2013 року з вини водія автомобіля марки «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5 сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої належний йому на праві власності автомобіль марки «Хюндай Соната», державний номер НОМЕР_2, зазнав технічних пошкоджень. Розмір спричиненою йому майнової шкоди згідно висновку товарознавчого дослідження складає 28 572 грн, вартість проведення дослідження становить 600 грн, вартість лікування у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями - 1 663 грн 18 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яке безпідставно відмовилося виплатити страхове відшкодування.

На підставі викладено, ОСОБА_4 просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь 30 835 грн на відшкодування майнової шкоди, 2 744 грн 86 коп. трьох відсотків річних та 24 606 грн 47 коп. інфляційних втрат за період з 29 грудня 2013 року до 16 грудня 2016 року, а також 600 грн на відшкодування витрат на проведення товарознавчого дослідження, 1 663 грн 18 коп. на відшкодування витрат на лікування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_4 28 572 грн на відшкодування шкоди, спричиненої майну, 1 413 грн 18 коп. на відшкодування витрат на лікування та 600 грн на відшкодування витрат на проведення товарознавчого дослідження. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач має право на страхове відшкодування. Сам факт порушення ним строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Подання заяви про страхове відшкодування саме за формою визначеного зразка з порушенням встановленого законом строку зумовлено неналежним виконанням відповідачем положень статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов'язку страховика надавати консультаційну допомогу. За змістом заява-повідомлення про настання страхового випадку ї є заявою про страхове відшкодування, оскільки вона відповідає вимогам статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року частково змінено, а саме зменшено розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до 23 300 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату страхового відшкодування, оскільки своєчасно звернувся до відповідача із заявою повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а подання заяви про страхове відшкодування саме за формою визначеного зразка з порушенням встановленого законом строку зумовлено невиконанням страховиком вимог статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ненаданням ним консультативної допомоги позивачу. При цьому зазначив про неврахування судом першої інстанції вимог статей 12, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до невірного визначення розміру майнової шкоди, який підлягає зменшенню на суму франшизи та суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі представника Овчаренка Р.В. подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем правомірно відповідно до вимог пунктів 37.1.4, 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки останній звернувся із такою вимогою поза межами встановленого законом однорічного строку. Подана позивачем у грудні 2013 року заява-повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, не є і не може бути заявою про страхове відшкодування, оскільки вона не відповідає законодавчо визначеним вимогам. Крім того, консультативна допомога заявнику в силу вимог пункту 35. 3 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надається саме під час складання заяви про виплату страхового відшкодування.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзивів на касаційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 09 грудня 2013 року близько 17.00 години на вулиці Чарівній у місті Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки «Хюндай Соната», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_5, який порушив правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з належним позивачу на праві власності транспортним засобом, унаслідок чого автомобіль марки «Хюндай Соната», державний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2014 року.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 12/02 від 17 лютого 2015 року розмір спричиненої позивачу пошкодженням автомобіля майнової шкоди складає 28 572 грн, вартість проведення зазначеного дослідження становить 600 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов'язкового страхування № АС/1951681 від 04 червня 2006 року, згідно пунктів 2, 4 якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілих становить на одну особу 100 000 грн, за шкоду майну - 50 000 грн.

Із заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 16 грудня 2013 року ( а. с.18).

У січні 2014 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено відповідні акти з детальним описом пошкоджень ( а. с.19-20).

21 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 47).

Листом від 05 листопада 2015 року № 223/1 позивач повідомлений ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі пунктів 37.1.4, 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пропущенням річного строку зі зверненням з відповідною заявою (а. с. 22).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Ураховуючи вказані вище положення Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки позивач ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання дорожньо-транспортної пригоди - 09 грудня 2013 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування - 21 жовтня 2015 року), ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» правомірно відмовило йому у виплаті страхового відшкодування. У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування майнової шкоди, а не здоров'ю і річний строк обчислюється з моменту настання події, а саме дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України, що є підставою для скасування ухвалених судових рішень.

З урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених вище.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Розподіл судових витрат

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу відповідача задоволено та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції покладаються на позивача; судові витрати, понесені ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у з зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 606,34 грн підлягають стягненню з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Витрати, понесені ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, також підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача у розмірі 1408,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», подану представником Овчаренком Русланом Вячеславовичем, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судові витрати, понесені товариством у з зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 606,34 грн. (шістсот шість гривень) 34 коп та у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1408,00 грн. (одна тисяча чотириста вісім) 00 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик