Дата документу 19.04.2019 Справа № 554/1472/18
Єдиний унікальний номер справи:554/1472/18
Провадження № 2/554/526/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19.04.2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.Г., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.12.1998 року за № 282 ,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача, в якому просить, в порядку ст. 127 ЦПК України поновити строки звернення до суду, які пропущені із поважних причин. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради за № 282 про часткову зміну рішень міськвиконкому від 27.03.1991 року № 135, 28.05.1997 року № 167, 23.03.1998 року № 67, яким пункт № 8 додаток до рішення міськвиконкому від 27.03.1991 року № 135 про надання двохкімнатної квартири № 30 жилою площею 28,31 кв.м. в будинку по вул. Короленка, 9/12а гр.. ОСОБА_6 на склад сім»ї з 5-ти осіб, при відселенні з будівельної ділянки, вважати таким, що втратив чинність.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 282 від 25.12.1998 № 282 неправомірно визнано таким, що втратив чинність пункт № 8 додатка до рішення міськвиконкому від 27.03.1991 № 135 про надання двохкімнатної квартири № 30 жилою площею 28,31 кв. м. в будинку по вул. Короленка, 9/12а, гр. ОСОБА_6 на склад сім'ї з 5 осіб, при відселенні з будівельної ділянки.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що він зі своєю родиною до 1988 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловому будинку, який було вирішено знести, а на його місці побудувати новий будинок. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 554 від 23.11.1998 його матері ОСОБА_6 на сім'ю з трьох осіб було надано тимчасове житло АДРЕСА_1 з метою відселення з будівельного майданчику. Відповідно до двостороннього зобов'язання між квартиронаймачем ОСОБА_6 та забудовником - управлінням "Полтаваагропищепром" позивач та його родина звільнили квартиру у житловому будинку, який підлягав знесенню, а забудовник після введення в експлуатацію 45-тиквартирного жилого будинку повинен був надати матері ОСОБА_6 в цьому будинку за адресою: вул. Короленка, 9/12, в м. Полтаві двохкімнатну квартиру № 30 у власність та для постійного проживання, при умові звільнення квартири АДРЕСА_2, яку було надано тимчасово. Позивач стверджував, що свої зобов'язання ОСОБА_6 виконано у повному обсязі, у зв'язку з чим рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 282 від 25.12.1998 № 282 є незаконним.

Ухвалою судді від 12.03.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання.

05.04.2018 року виконавчий комітет Полтавської міської ради надав на адресу суду відзив, згідно якого просили застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою суду від 04.05.2018 року до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_5 та Управління майном комунальної власності міста .

Ухвалою суду від 04.05.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини, зазначенні у відзиві.

Представник третьої особи Управління майном комунальної власності міста в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив застосувати позовну давність.

Третя особа ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленою про день час та місце слухання справи у судове засідання не з»явилась, про причину неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.2 ч. 2 ст.16ЦК України є визнання правочину недійсним.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що 23 листопада 1988 року рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів №554 надано гр. ОСОБА_6 на сім'ю з трьох чоловік квартиру АДРЕСА_3 з метою відселення з будівельного майданчика.

14 вересня 1988 року рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів №453 надано гр. ОСОБА_4 на сім'ю з двох чоловік квартиру АДРЕСА_4 з метою відселення з будівельного майданчика.

Також на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів №554 від 23 листопада 1988 року між квартиронаймачем ОСОБА_6 та забудовником - управлінням „Полтаваагротехпищепром" укладено двостороннє зобов'язання. Згідно даного зобов'язання квартиронаймач ОСОБА_6 зобов'язана тимчасово переселитися на час будівництва 45-ти квартирного житлового будинку на квартиру АДРЕСА_5, а забудовник - управління «Полтаваагротехпищепром» зобов'язувалося після здачі в експлуатацію 45-ти квартирного житлового будинку надати квартиронаймачу ОСОБА_6 двокімнатну квартиру в даному будинку при умові повного звільнення квартири АДРЕСА_6.

У серпні 1990 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було здійснено обмін житла. ОСОБА_6 отримала ордер на квартиру АДРЕСА_7 на сім'ю з трьох осіб.

Відповідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 27 березня 1991 року №135 та додатку до нього - Списка громадян на заселення від 27 березня 1991 року №135 в квартиру АДРЕСА_8/12-А підлягали 5 осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, котрі на той час проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно даного Списку, квартира АДРЕСА_9, не підлягала заселенню, а після виселення з неї ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 мала використовуватися як службова.

Разом з тим, ОСОБА_6 та члени її родини відмовилися виконувати двостороннє зобов'язання та Список громадян на заселення від 27 березня 1991 року №135, відповідно до яких вони мали повернути одну з квартир маневрового фонду, що надалися їм на час відселення виконавчим комітетом Полтавської міської ради народних депутатів, а натомість отримати квартиру АДРЕСА_10/12-А.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2015 року у справі №554/8262/14-ц ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні позову до Управління майном комунальної власності міста Полтави про визнання права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року вищевказане рішення Октябрського районного суду м. Полтави залишено без змін.

Під час питання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд виходив з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові. Згідно зі статтею 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Даний правовий висновок викладений в постанові ВСУ від 16.08.2017 року по справі № 6-2667цс16 .

Суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а будь-яких поважних причин для його поновлення - немає. Твердження позивача про свою необізнаність, щодо існування оскаржуваного ним рішення, суд розцінює критично, адже виходячи з наявних матеріалів даної судової справи, а також матеріалів судової справи за №554/8262/14-ц позивачу було відомо про зазначені обставини щонайменше з 2014 року.

Листом житлового відділу виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 06.01.1999 року у відповідь на звернення гр. ОСОБА_6 було повідомлено про прийняте рішення міськвиконкому від 25.12.1998 року №282 та про його зміст.

Цей лист був наданий ОСОБА_4 до Октябрського районного суду м. Полтава як додаток №10 до своєї позовної заяви від 13.05.2014 року по справі №554/8262/14-ц. Тобто ОСОБА_4 особисто в травні 2014 року надав суду доказ того, що він був обізнаний про існування оскаржуваного ним рішення виконкому Полтавської міської ради, яке на даний час оскаржує з посиланням на поважність причин пропуску позовної давності.

Крім того, обставина існування оскаржуваного позивачем рішення також мала стати йому відома і при ознайомлені з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави по справі №554/8262/14-ц від 21.01.2015 року, в якому було відображено дослідження даної обставини, а також з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області справі №554/8262/14-ц від 18.02.2015 року, якою рішення суду першої інстанції залишено рішення без змін та в черговий раз наголошено, що місцевим судом вірно встановлено обставини по справі .

Суд погоджується з доводами представника відповідача та представника третьої особи, що позивач знав про наявність оспорюваного рішення міськвиконкому ще у 1999році, так як сам надав доказ про це до позову про справі № 55/8262/14-ц.

Станом на дату подання позову трирічний строк позовної давності закінчився.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 79-82, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.12.1998 року за № 282 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення проголошено 23.04.2019.

Суддя В.М.Бугрій