Справа № 344/2604/19
Провадження № 22-ц/4808/526/19
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Польською М.В. 15 лютого 2019 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

14 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя. Просив встановити факт спільного проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з грудня місяця 2015 року по червень місяць 2016 року; визнати недійсним договір дарування №1515 від 06.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 нежитлові приміщення №№136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., та застосувати наслідки недійсності правочину; провести розподіл майна подружжя та визнати за ним право власності з виділенням в натурі наступного майна: 1/2 нежитлових приміщень №№136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу №63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання-передачі від 24.02.2016 року; 1/2 нежитлових приміщень №№151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу №63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання-передачі від 24.02.2016 року.

Також 14.02.2019 року до відкриття провадження у справі ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив до вирішення даної справи судом накласти арешт на нежитлові приміщення №№136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01; №151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що вказані нежитлові приміщення є спірними об'єктами за вищенаведеним позовом, а довідавшись про ініціювання даного позову, відповідачі можуть вчинити дії щодо їх відчуження на користь третіх осіб, що в свою чергу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи.

Зазначає, що спірна нерухомість була придбана ним спільно з відповідачем ОСОБА_3 за час їхнього спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки вони планували в подальшому використовувати її для спільного проживання. Однак, згодом ОСОБА_3 без його відома уклала договір дарування даних нежитлових приміщень на користь своєї матері - відповідача ОСОБА_4 А враховуючи те, що на даний час між ним та ОСОБА_3 склались неприязні відносини, а також те, що остання заперечує факт придбання спірного майна за спільні з позивачем кошти, у нього є підстави побоюватися, що відповідачі робитимуть спроби відчужити дане майно на користь третіх осіб з метою не допустити реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Тому просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15.02.2019 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

ОСОБА_3 подала відзив на дану апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, міг пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами жодного спору немає та не існує загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову. Вказує, що спірні приміщення були придбані за її особисті кошти. Позивач раніше звертався до суду з позовом до неї та ОСОБА_4 про визнання права власності на нежитлові приміщення, визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності та зобов'язання передати ключі від приміщень і не чинити перешкод у користуванні. Однак, рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.11.2018 року у позові було відмовлено, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.02.2019 року дане рішення залишено без змін. Також зазначає, що з 2016 року ні вона, ні її мати жодних дій щодо даного майна не здійснювали, а тому у позивача немає можливості надати суду докази існування реальної загрози невиконання можливого рішення суду у даній справі. Просить залишити ухвалу суду від 15.02.2019 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, відповідача ОСОБА_3 та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

Встановлено також, що 14.02.2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя. Предметом спору в даній справі, зокрема, є нежитлові приміщення №№136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., нежитлові приміщення №№151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на вказані нежитлові приміщення, оскільки вважає, що саме з метою перешкоджання йому у користуванні спільним майном ОСОБА_3 вже відчужила нежитлові приміщення №№136-150 на користь своєї матері - відповідача ОСОБА_4, а в подальшому відповідачі можуть відчужити їх на користь третіх осіб, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що твердження заявника про те, що спірні нежитлові приміщення можуть бути відчужені відповідачами не підтверджено жодним доказом, а є тільки припущенням. Крім того, встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і, як наслідок, поділ майна (яке вже не є власністю відповідача на час звернення до суду) тільки буде предметом дослідження судом, а тому заявником не наведено жодних обставин щодо обґрунтування припущення про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо такий позов буде задоволено.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в разів звернення сторони з клопотанням про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання чи невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушеного в зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилався на те, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про захист його прав як співвласника майна, а тому слід вжити невідкладних заходів забезпечення позову.

Разом з тим, на момент подачі заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 не подав належних та допустимих доказів обґрунтованості вимог застосування вказаного заходу забезпечення.

Судом встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.02.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя.

Встановлено також, що згідно копій договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 24.02.2016 року, Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Хрещатик» продав, а ОСОБА_3 купила нежитлові приміщення №№136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», загальною площею 269,9 кв.м., та нежитлові приміщення №№151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», загальною площею 269,9 кв.м. (а.с. 14-19).

Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №156929503 від 26.12.2016 року нежитлові приміщення №№151-165 в АДРЕСА_1, секція 2, поверх 6 належать ОСОБА_3 на підставі дублікату Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №363 від 06.09.2016 року (а.с. 48-49).

Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №156929503 від 20.02.2019 року нежитлові приміщення №№136-150 в АДРЕСА_1, секція 2, поверх 5 належать ОСОБА_4 (а.с. 50-51).

Вказані приміщення ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_4 за Договором дарування нежитлових приміщень №1515 від 06.09.2016 року, тобто ще задовго до звернення позивача з позовом.

На даний час заявником не представлено і в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, які б свідчили про намір відповідачів продати, чи іншим шляхом відчужити спірні нежитлові приміщення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінив докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко