РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/14639/17

Провадження № 22-ц/4815/1186/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог на предмет

спору - приватний нотаріус Рівненського міського

нотаріального округу Бештинарький О.В.,

- Рівненське обласне відділення Фонду захисту прав

інвалідів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Воронюк Катерини Юріївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2019 року (ухвалене у складі головуючого судді Смолія Л.Д.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Бештинарський О.В., Рівненське обласне відділення Фонду захисту прав інвалідів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

22 вересня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кохана О.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Бештинарський О.В., Рівненське обласне відділення Фонду захисту прав інвалідів в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 822, видане 12.09.2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. на ім`я ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір дарування частки домоволодіння від 19 вересня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, номер 31452324 від 19.09.2016 року, номер запису про право власності 1645656 від 05.10.2016 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на 51/100 частку спадкового майна: домоволодіння, яке складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою "А-1", загальною площею 118,0 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 після смерті своєї дружини ОСОБА_4 у передбачений законом строк звернувся до другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складається із 51/100 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу.

На вказане спадкове майно свідоцтво про право на спадщину отримала ОСОБА_2 , яка згодом подарувала вказане майно своїй дочці ОСОБА_3

Такі дії ОСОБА_2 є неправомірними та незаконними, оскільки у неї відсутні законні підстави для оформлення за собою права власності на спадкове майною

Власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 , був ОСОБА_5 , який мав двох синів - ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Сину ОСОБА_8 ОСОБА_5 подарував 49/100 даного будинковолодіння.

ОСОБА_5 разом із дружиною ОСОБА_9 та сином ОСОБА_11 , разом із його сім`єю, залишився проживати в іншій частці будинку, яка складала 51/100 частку будинковолодіння.

Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_11 фактично прийняли спадщину та вступили у права володіння та користування власністю, оскільки проживали на момент смерті із спадкодавцем. Документи на право власності на спадкове майно ними не оформлювалися.

Після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її син ОСОБА_11 фактично прийняв спадщину у вигляді 51/100 частки домоволодіння, оскільки проживав там разом із родиною на момент відкриття спадщини.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 його дружина ОСОБА_4 була єдиною його спадкоємицею, доглядала свого чоловіка, здійснила його поховання, була зареєстрована та проживала у будинковолодінні на момент відкриття спадщини.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 її чоловік ОСОБА_1 , з яким вона зареєструвала шлюб 18.11.2011 року, мав право на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті дружини: 51/100 частки будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Бештинарський О.В., Рівненське обласне відділення Фонду захисту прав інвалідів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом Бештинарським Олександром Васильовичем та зареєстроване в реєстрі за № 822 на ім`я ОСОБА_2 на 51/100 частину домоволодіння за номером АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір дарування 51/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 від 19 вересня 2016 року, що зареєстрований в реєстрі за № 839, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що видачею свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 порушено право ОСОБА_1 на спадщину після смерті дружини - ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 неправомірно отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну частину будинку, розпорядилася нею на користь ОСОБА_3 , чим порушила встановлені законодавством правила спадкування, майнові права позивача, у зв`язку з чим договір дарування підлягає визнання недійсним.

23 липня 2019 року представником ОСОБА_3 - адвокатом Воронюк К.Ю. подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття ОСОБА_11 спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , як і відсутні докази прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_11 .

Встановлений судом факт прийняття ОСОБА_11 спадщини після смерті батька, у вигляді 51/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 не відповідають фактичним обставинам.

Оскільки ОСОБА_4 не успадкувала прав на спірне майно, її спадкоємці не мають будь-яких прав на будинок.

Домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому проживав на момент смерті ОСОБА_5 , а разом із ним і його син ОСОБА_12 , що підтверджується адресною карткою, в натурі не поділено.

ОСОБА_12 на момент смерті проживав разом із батьком у спільному будинку.

09 вересня 2019 року представником ОСОБА_1 адвокатом Коханою О.О. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона покликається на законність рішення суду.

Вказує, що ОСОБА_11 після смерті батька фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав за місцем відкриття спадщини - у частинці будинку, що належала спадкодавцеві.

Просила про залишення оскаржуваного рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві особистої власності належало ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 за АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 02.01.1989 року (а.с. 177).

Розпорядженням міської управи Рівненської міської ради народних депутатів від 25.05.1993 року № 541-р "Про перейменування вулиць і площ м. Рівного" АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с. 176).

Відповідно до договору дарування від 27 лютого 1991 року ОСОБА_5 подарував своєму сину ОСОБА_12 , а той прийняв у дар 49/100 частини будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . У постійне користування ОСОБА_12 , за цим договором, відходить частина будинку, яка складається із 2-1 коридора, 2-2 кухні, 2-3, 2-4, 2-5 жилих кімнат, 2-6 ванної, в - літньої кухні, В - сарая, Д - вбиральні, а2 - вхідного ганку, пг/в - погреба. (а.с. 19-20).

У іншій 51/100 частині домоволодіння залишився проживати ОСОБА_5 із дружиною ОСОБА_9 та сином ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.08.1996 року (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_5 у його 51/100 частині будинку залишилися проживати дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_11 із сім`єю, що складалася із дружини ОСОБА_4 та сина ОСОБА_13 .

Згідно ч. 1 статті 549 ЦК УРСР, у редакції, що діяла на час відкриття спадщини спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Так як дружина та син ОСОБА_5 , проживали разом із ним на час відкриття спадщини, фактично вступили в управління та володіння майном, тому вони прийняли спадщину у вигляді по Ѕ частини спірної 51/100 частини домоволодіння кожен.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 173).

ОСОБА_11 після смерті матері вступив в управління та володіння спадковим майном та успадкував її Ѕ частку спірної 51/100 частини будинковолодіння.

Заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємці після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не подавали, документи на право власності на спадкове майно не оформлялися.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_13 , син ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 27.02.2004 року (а.с. 175).

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 10 квітня 2007 року, який був фактичним власником 51/100 частки домоволодіння, оскільки після смерті матері, проживаючи у даній частині будинку, прийняв у володіння та користування дану частку, не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так як син ОСОБА_11 та ОСОБА_4 - ОСОБА_13 помер до смерті батька, єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка була ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину у вигляді 51/100 частки домоволодіння, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

18 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_5 від 21.07.2015 року (а.с. 12).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 22.04.2015 року (а.с. 11).

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 залишився її чоловік ОСОБА_1 , який проживав спільно з нею у належній їй частині будинку до та після її смерті.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Постановою завідувача Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 11.09.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с. 15).

12 вересня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємицею 51/100 частки домоволодіння за номером АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 є його дружина ОСОБА_2 (а.с. 188).

У вказаному свідоцтві про право на спадщину № 822 зазначено, що спірна частка домоволодіння належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради Рівненської області 02 січня 1989 року на підставі рішення № 336 від 14 грудня 1988 року.

У подальшому у дане свідоцтво приватним нотаріусом Бештинарським О.В. були внесені виправлення, де замість ОСОБА_5 зазначено ОСОБА_12 .

Вказане не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а не ІНФОРМАЦІЯ_11 . ОСОБА_2 ніколи не була його дружиною, а була невісткою - дружиною сина ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 156).

ОСОБА_12 спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , матері ОСОБА_9 та брата ОСОБА_11 не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, зі спадкодавцями не проживав, так як проживав із своєю сім"єю у належній йому, на підставі договору дарування від 27 лютого 1991 року, 49/100 частині вказаного домоволодіння.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Оскільки видачею свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 порушено право ОСОБА_1 на спадщину після смерті дружини, наявні правові підстави для визнання його недійсним.

Згідно договору дарування частки домоволодіння від 19 вересня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 839 ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар 51/100 домоволодіння за номером АДРЕСА_1 . (а.с.21-22).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пункт 3 ст. 215 ЦК України визначає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так як ОСОБА_2 , неправомірно отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну частину будинку, подарувала її ОСОБА_3 , чим порушила права ОСОБА_1 , договір дарування підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, місцевим судом правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання недійсним договору дарування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Воронюк Катерини Юріївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук