САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/6301/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2018 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого зазначив, що позивачем було надано відповідачу позику у розмірі 6000 доларів США, що в еквіваленті складало 48000 грн., зазначені обставини підтверджуються розпискою від 05.08.2013 року в якій останній зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 05.08.2016 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав, виплативши частину суму боргу, що в еквіваленті на день виплати складало 1625,37 доларів США. Т.ч. сума основного боргу за розпискою складає 4374,63 доларів США, що еквівалентно 122139,67 грн., сума процентів за користування коштами складає 1420,46 доларів США, що еквівалентно 39659 грн., сума відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання складає 296,80 доларів США, що еквівалентно 8286,66 грн. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу, що становить 4373,89 доларів США що еквівалентно 122139,67 грн., суму процентів за користування коштами, що становить 1420,46 доларів США, що є еквівалентним 39659,29 грн. та суму 3% річних у розмірі 296,80 доларів США, що є еквівалентним 8286,66 грн., а також судові витрати по справі у сумі 2493,40 грн.

05.12.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.36).

18.01.2019 року від відповідача надійшов відзив, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що особисто він не отримував грошові кошти, та сама розписка була безгрошовою та наслідком подій, що сталися в СТ «Красна шапочка», де він є головою. Так, станом на 2008 рік в користуванні ОСОБА_1 ті її чоловіка знаходилася земельна ділянка в СТ «Красна шапочка», ОСОБА_4 був членом Товариства. В літку 2008 року до нього звернулась ОСОБА_5 , та сказала про те, що вона замість її покійного батька є членом с/т «Красна шапочка» і в її користуванні знаходиться земельна ділянка НОМЕР_1 . Він не міг перевірити достовірність цієї інформації, тому коли ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_6 і придбав у неї земельну ділянку, що межувала з його, він не заперечував та був впевнений, що все правильно і надав довідку на ім`я ОСОБА_4 про те, що він є членом садового товариства. Останній в подальшому приватизував земельну ділянку. В 2009 році ОСОБА_7 заявила про свої права на земельну ділянку, що була приватизована ОСОБА_4 .. Рішенням Дніпропетровського районного суду від 15.02.2013 року по справі №2-4639/11 розпорядження голови РДА від 22.04.2009 року про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки та Державний акт про право власності на земельну ділянку були визнані недійсними. Відносно відповідача було порушено кримінальну справу. Надалі ОСОБА_1 запропонувала відповідачу написати розписку про отримання ним 6000 доларів США, мотивуючи це тим, що через нього їх сім`я зазнала збитків. Він погодився та надалі перерахував кошти в розмірі 21000 грн., і в 2016 році вони домовилися, що інцидент між ними вичерпано. Крім того в розписці не зазначена країна валюти та не застосована облікова ставка НБУ.

08.02.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначала, що твердження відповідача є необґрунтованими та мають на меті навмисно ввести суд в оману, а тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, просили у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши доводи учасників судового засідання, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05.08.2013 року відповідачем ОСОБА_2 було складно боргову розписку на користь позивача ОСОБА_1 , предметом якої є грошові кошти у сумі 6000 доларів з кінцевим строком повернення до 05.08.2013 року (а.с.61).

Відповідач та його представник в судовому засіданні посилається на ті обставини, що факту передачі коштів не відбувалося, за своєю природою розписка є безгрошовою і її він написав під натиском з тих підстав, що будучи головою садового товариства при укладенні угоди щодо придбання земельної ділянки не перевірив підстав її правомірності.

Так, в судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та чоловіком позивача склалися правовідносини з приводу переоформлення земельної ділянки на ім`я останнього, що знаходиться на території СТ «Красная шапочка», членом якої він не був. Так, ОСОБА_2 , в серпні 2008 року, виконуючи свої посадові обов`язки голови СТ «Красная шапочка», склав неправдивий офіційний письмовий документ, а саме, довідку на ім`я ОСОБА_4 датовану 11.08.2008 року, до якої вніс неправдиві відомості про те що, останній дійсно є членом СТ «Красна шапочка», користується земельною ділянкою НОМЕР_2 93 площею 0,12 га, яка була надана йому у користування в 2002 році, та затвердив вказаний документ і видав ОСОБА_4 з метою її подальшого використання останнім для отримання права власності на земельну ділянку. В Подальшому ОСОБА_4 . вказана довідка була подана до Дніпропетровської районної державної адміністрації та стала підставою для видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.06.2009 року на ім`я ОСОБА_4

Дані обставини встановлені рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013 року, яким було визнано недійсним розпорядження Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 1965-р від 22.04.2009 року, та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 26.06.2009 року на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 42-44).

За даним фактом було порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.358 КК України. Відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2013 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, провадження по справі закрито (а.с. 45-46).

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка і він вирішив придбати ще одну, що з нею межувала, про що домовився із громадянкою ОСОБА_8 , гроші були передані їй. Через деякий час з`явилась інша особа, що заявила себе власницею земельної ділянки після смерті батька, що надалі звернулась із позовом до суду, в результаті чого Державний акт на землю було визнано недійсним. Позивач запросила його до себе та схилила до написання боргової розписки на 6000 доларів суму вартості земельної ділянки. Він написав розписку але грошей не отримував, надалі з нього почали вимагати гроші.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є сином відповідача та останній подзвонив йому в 2013 році і сказав, що з нього вимагають гроші, які він не брав. Він порадив не звертати уваги на погрози та звернутися до відділу поліції.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Досліджуючи боргову розписку чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки, що чітко визначено постановою Верховного Суду України від 18.09.2013р. №6-63 цс13).

Так, аналізуючи досліджені в судовому засіданні матеріали справи, той факт, що події з переоформлення земельної ділянки мали місце в 2008 році, розписка була складена відповідачем 05.08.2013 року, а 06.08.2013 року ухвалою суду останнього було звільнено від кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку що зазначені правовідносини випливають не з обов`язку боржника відшкодувати борг, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору позики, а з позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні обставин, а також показів свідків, розписка, видана відповідачем позивачеві фактично, є лише документом, що підтверджує зобов`язання повернути кошти, а не отримання грошових коштів відповідачем, та не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

У відповідності до висновку зробленого в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та, достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У зв`язку з вище переліченим, суд приходить до висновку про безгрошовість спірної розписки, оскільки факт укладення між сторонами договору позики не мав місця, фактично, грошові кошти в сумі 6000 доларів відповідачу передані не були. Натомість в даному випадку правовідносини носять позадоговірний характер з відшкодування збитків, завданих внаслідок заподіяння шкоди.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку внатурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної, немайнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Так, враховуючи наявні обставини та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, у зв`язку з чим приходить до висновку за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення грошових коштів за договором позики.

Керуючись ст.ст. 14, 16, 202, 640 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_3 ) про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2019 року.

Суддя О.П.Румянцев