ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5007/18 Номер провадження 22-ц/814/539/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Кузнєцової О.І.,Пилипчук Л.І.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі прокурора Харченка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі прокуратури Полтавської області і Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. Вказав, що в провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001109 від 08 серпня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 1,4 ст. 190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 визнано потерпілим.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2017 року встановлено строк у 3 місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №0001109, внесеного до ЄРДР від 08 серпня 2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України до Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження. Проте, станом на 27 червня 2018 року ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2017 року не виконана.

У зв'язку з відсутністю відповідного належного процесуального реагування Держави в особі прокуратури Полтавської області, щодо вищевказаного кримінального провадження вважав, що йому завдано матеріальних збитків в сумі 10500 доларів США. Також вказував, що внаслідок відповідної бездіяльності він був вимушений відстоювати у судових засіданнях свої порушені права та інтереси та направляти велику кількість звернень та листів, а відтак йому завдано моральних збитків на суму 10 000 000 грн.

Просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейські службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 291472 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що прокуратурою Полтавської області не вжито заходів відповідного реагування для належного ведення кримінального провадження.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом встановлено, що в провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001109 від 08 серпня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1,4 ст.190 КК України.

По вказаному провадженню ОСОБА_2 визнано потерпілим, який вказує на те, що ОСОБА_3 протягом 2013-2015 років шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500 доларів США та 2500 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму.

У листі Прокуратури Полтавської області від 01 лютого 2017 року було встановлено факт порушення розумних строків досудового розслідування, у зв'язку з чим надіслано листа керівнику Полтавської місцевої прокуратури та начальнику СУ ГУНП в Полтавській області з вимогою активізувати слідство та прийняти законне процесуальне рішення у стислі строки, але вказана вимога проігнорована.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про встановлення процесуальних строків. Встановлено строк у 3 (три) місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №0001109, внесеного до ЄРДР від 08 серпня 2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України до Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Станом на 27 червня 2018 року ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року не виконана.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18 квітня 2018 року була скасована постанова заступника начальника СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області Нездійминоги В.М. від 13 лютого 2018 року про закриття кримінального провадження №0001109 від 08 серпня 2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України. Суд зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно та підлягає скасуванню, оскільки слідчим не здійснено заходів щодо збирання доказів в порядку ст.ст. 91-94 КПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позову, оскільки позивачем не було надано суду належних доказів душевних страждань, приниженості честі та гідності, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідачів, факту протиправної поведінки відповідачів, внаслідок чого йому могло б бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" ( v0009700-96 ) (1 листопада 1996 року) що оскільки Конституція України ( 254к/96-ВР ), як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Норми Цивільного кодексу, встановлюють загальні підстави цивільно правової відповідальності при заподіянні шкоди, заподіяної органами державної влади чи їх посадовими особами ст. 1173, 1174 ЦК України.

У відповідності з вимогами ст.12 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року, залишеним без змін, постановою Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, у справі № 554/4970/18 за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати в справі компенсовано за рахунок держави.

Таким чином, питання відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, спричиненою встановленим фактом бездіяльності правоохоронного орану при досудовому розслідуванні, вже вирішено судовим рішенням, що набрало законної сили, а повторного відшкодування моральної шкоди законом не передбачено.

Як на підставу позову позивач посилається на бездіяльність прокуратури при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, наявністю ухвал слідчих суддів, за якими встановлено факт бездіяльності відповідача.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вірно вказав на те, що під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Так, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо недоведеності позивачем наявності протиправної поведінки прокуратури при проведенні досудового розслідування у межах кримінального провадження №0001109, а тому підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та враховані судом при вирішенні справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування ухвали суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення оскаржуваної ухвали місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: О. Ю. Кузнєцова

Л. І. Пилипчук