Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 396/1705/16-ц

провадження № 61-30246св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

треті особи: ОСОБА_5, Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року у складі судді Шепетька В. І. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області

від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Кіселика С. А., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, треті особи: ОСОБА_5, Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, після смерті якої залишилось спадкове майно - земельна ділянка, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району, площею 6,6710 га, що належала спадкодавцеві на підставі державного акта. За життя, 13 вересня 2010 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла йому вказану земельну ділянку.

24 жовтня 2014 року він звернувся до Новоукраїнської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. У листі нотаріуса йому запропоновано надати документальне підтвердження останнього місця реєстрації спадкодавця для вирішення питання по суті. Дії державного нотаріуса ним були оскаржені до Головного управління юстиції в Кіровоградській області.

23 грудня 2014 року він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з пропуском встановленого строку для подання заяви для прийняття спадщини.

У встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що тривалий час хворів та знаходився на амбулаторному лікуванні із серпня 2011 року по травень 2012 року.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску ним строку для подання заяви на прийняття спадщини.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розгляд справи проводився формально, без дослідження медичних документів, які є належними та допустимими доказами у справі та підтверджують факт тривалої хвороби, яка перешкоджала своєчасно звернутися із заявою до нотаріальної контори, проте ці обставини визнані судом неповажними, а висновки судів не відповідають дійсним обставинам справи.

У січні 2018 року від ОСОБА_5 надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку померла ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 6,6710 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району.

30 вересня 2010 року ОСОБА_6 заповіла належну їй земельну ділянку

ОСОБА_4, що підтверджується заповітом, посвідченим у м. Донецьку за реєстром № 6295 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу. Позивач не є спадкоємцем за законом.

Постановою від 23 грудня 2014 року № 52 державний нотаріус відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом, оскільки він не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця, що підтверджується витягом із Спадкового реєстру, що за місцем останнього проживання спадкодавця із заявами про прийняття спадщини ніхто не звернувся, спадкова справа не заведена.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску більше ніж на три роки строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року є його процесуальним обов'язком.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що розгляд справи проводився формально, без дослідження медичних документів, які є належними та допустимими доказами у справі та підтверджують факт тривалої хвороби, яка перешкоджала своєчасно звернутися із заявою до нотаріальної контори, проте ці обставини визнані судом неповажними, а висновки судів не відповідають дійсним обставинам справи, не заслуговує на увагу, оскільки суперечать встановленим обставинам справи, яким суди надали належну правову оцінку.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик