ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 636/1073/18

Провадження № 22ц/818/3745/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 03 квітня 2019 року у складі судді Карімова І.В.,

у цивільній справі №636/1073/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

встановив:

20.03.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н, укладеним 25 липня 2007 року з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , сума якої становить 6866,39 грн., а також судових витрат, понесених позивачем у вигляді сплати судового збору в сумі 1762 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалось на те, що відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України банком 08.05.2017 року була направлена претензія кредитора до Чугуївської державної нотаріальної контори, яка 13.06.2017 року надала відомості, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори, однак припускає, що можуть бути спадкоємці, які фактично прийняли спадщину. Спадкова справа заведена на підставі претензії банку.

Посилаючись на те, що на день смерті ОСОБА_3 умови вищевказаного кредитного договору належним чином не виконувалися, заборгованість за кредитом склала 6866,39 грн., з яких: 1424,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту,3521,61 грн. -нараховано процентів за користування кредитом; 1920 грн. - нараховано пені, просив стягнути цю заборгованість з відповідачів, які на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем та був зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03 квітня 2019 року у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на обставини, які зазначав у позовній заяві, і вказує, що суд першої інстанції не з`ясував яке саме майно (рухоме чи не рухоме) залишилось після смерті померлого позичальника, його вартість. Крім того, суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст. 12 ЦПК України і тягар доказування поклав на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту передачі відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємцям в натурі спадкового майна чи наявність спадкового майна, на яке претендують спадкоємці.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то до спірних правовідносин застосовуються положення статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Усі ці обставини, згідно засад змагальності, передбачених ст.12 ЦПК України, має доводити позивач.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2018 року до Чугуївського міського суду Харківської області надійшла позовна заява про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 6866 грн. 39 коп. та судових витрат, яка була подана представником банку Савіхіною А.М .

У якості доказів представник банку долучила до позовної заяви: ксерокопію анкети-заяви ОСОБА_3 від 25.07.2007 року; витяг з Умов і правил надання банківських послуг без підписів ОСОБА_3 про ознайомлення з ними; копії фрагментів паспортів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; ксерокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; фрагменти статутних документів банку; копію листа - претензії відповідачам та копії листа завідуючої Чугуївської ДНК Харківської області про отримання від банку претензії і заведення спадкової справи (а.с. 14-68).

Належних та допустимих доказів щодо прийняття відповідачами спадщини, щодо вартості прийнятої кожним із них спадкового майна позивачем суду не надано.

Одночасно представником банку була подана заява про розгляд справи за відсутністю представника банку.

За таких обставин, зважуючи на відсутність належних та допустимих доказів прийняття спадщини певними особами і лише цими особами, до якої банк подав позов, а також враховуючи однозначно викладене у заяві представника банку небажання доводити обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст. 12, 43 81 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до ст. ст. 13, 89, 263-265 ЦПК України постановив рішення про відмову у задоволені позовові за недоведеністю.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повно, не всебічно та не об`єктивно дослідив всі обставини справи, що суд не з`ясував яке саме спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилось після смерті позичальника, оскільки саме позивач відповідно до засад цивільного судочинства, передбачених ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний надавати суду докази про ці обставини.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді першої інстанції, не скористався. Збирання судом доказів в інтересах позивача суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Також, апеляційний суд відхиляє посилання представника банку, як на належність обґрунтування позовних вимог, на ксерокопії паспортів відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з відмітками про місце реєстрації їх проживання, яке співпадає з місцем реєстрації позичальника ОСОБА_3 , оскільки паспорт є власністю громадянина і лише з його згоди допускається використання копії паспорта.

Разом з тим, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів про надання громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 їм своїх паспортів для копіювання, як і не надав доказів легального, передбаченого законом способом отримання такого доказу.

Зі змісту позовної заяви і наданих представниками банку доказів вбачається, що договір б/н від 25.07.2007 року про надання кредиту банк уклав лише з ОСОБА_3 , яка могла надати представникам банку лише копію свого паспорта, а ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не були учасниками цього договору.

Крім того, співпадіння місця реєстрації в копіях паспортів позичальника та паспортів відповідачів не є тотожним з довідкою уповноваженої особи органу місцевого самоврядування про коло осіб, які проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час вирішення спадщини, та не є тотожним доказу спорідненості зі спадкодавцем та права відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на спадкування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили, що вказаний банком у якості відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і що саме вони прийняли спадщину після смерті позичальника.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Збирання судом доказів в інтересах позивача за власною ініціативою суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.ст. 374, 375, ст.ст.381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина