Справа № 490/2154/18
Провадж.№ 2/481/32/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

12 лютого 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судових засідань Філіпської Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а саме: стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття та частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами з 49989 гривень до 20000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що за рішенням суду із нього в користь відповідачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ј частини його заробітку, щомісячно, починаючи з 05.09.2012 року. По сплаті аліментів у нього виникла заборгованість, яка станом на 01 листопада 2017 року становить 49898,05 гривень. Така заборгованість у нього виникла з тих підстав, що він не має офіційної роботи і постійного доходу, на його утриманні також знаходяться непрацююча дружина та малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. Відтак на сьогодні він не має можливості погасити зазначену заборгованість та у повній мірі продовжувати сплачувати аліменти на утримання сина. Відтак змушений звертатися до суду із зазначеним позовом.

Позивач в судове засідання подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно, належним чином повідомлена про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не надіслала.

При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва позивача зобов`язано сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.09.2012 року, до досягнення дитиною повноліття. Рішення звернуто до примусового виконання та видано виконавчий лист № 1423/16326/2012.

З наданого державною виконавчою службою розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 1423/16326/2012 від 26.03.2012 року вбачається, що станом на 01 листопада 2017 року така становить 49989,05 грн.

Згідно з положенням частини 1 статті 2, частини 1 статті 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Підставою для зміни розміру аліментів може бути зміна матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, зміна матеріального стану дитини, погіршення чи поліпшення здоров`я однієї зі сторін тощо.

Згідно з роз`ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду може бути змінений за рішенням суду лише за позовом одержувача аліментів, що закріплено у правовій позиції, яка викладена у справі № 6-143цс13 судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014 року.

З позовних вимог вбачається, що позивач ОСОБА_2 як платник аліментів просить зменшити розмір аліментів, що стягуються із нього, шляхом зміни способу стягнення таких із часткового стягнення аліментів на тверду грошову суму.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовна вимога про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, а саме в розмірі 1000 гривень щомісяця замість ј частки від усіх видів доходів платника аліментів не підлягає до задоволення.

Стосовно позовної вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, суд вважає, що вказані вимоги також не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25 березня 2016 року, ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 липня 2017 року у позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_4 .

Відповідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України, умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментах, позивач покликається на те, що він не має офіційної роботи і постійного доходу, на його утриманні знаходиться непрацююча дружина та малолітня дитина, а також орендує житло.

Разом з тим, на думку суду, вказані обставини не є істотними в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, та не є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Проте такі можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів (однак не способу стягнення аліментів).

Більше того, судом встановлено, що одружився позивач вдруге лише у 2017 року і донька у нього народилася також у 2017 році, а обов`язок щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у нього виник на підставі рішення суду від 26.03.2013 року, які стягуються із нього з 05.09.2012 року. Відтак, заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 почала накопичуватися із 2012 року. Тому, посилання позивача ОСОБА_2 на наявність у нього на утриманні дружини та малолітньої дитини є безпідставним. Так само як і безпідставним є твердження позивача про укладення ним договору оренди житла, який також ним укладено у 2017 році, як на підставу звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Таким чином, наявність у позивача інших обставин для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, які б мали істотне значення в розумінні ч.2 ст. 197 СК України, позивачем не доведено, а тому підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами необхідно відмовити.

На підставі вище викладеного, та, керуючись ст.ст. 7, 18, 160, 180, 181, 183, 192, 197, 273 СК України, ст..ст. 12, 13, 18, 81, 89, 130, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280, 284 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, відмовити в повному обсязі.

Витрати, понесені позивачем при зверненні із позовом до суду віднести на його рахунок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судовогорішення.

Повне судове рішення складено 12.02.2019 року.

Суддя І.І. Ціпивко