Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 2-5237/14

провадження № 61-30441св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Перша черкаська державна нотаріальна контора, третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , заінтересована особа - Перша черкаська державна нотаріальна контора, третя особа - ОСОБА_3 , з позовом, в якому просив: визнати недійсною відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом: на житловий будинок з надвірними спорудами по

АДРЕСА_1 ; на вклади у філії ВАТ КБ «Надра» з відповідними відсотками та компенсацією; на земельну ділянку за адресою:

АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; на майновий пай в ППА «Коровинці» в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області; визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного майна та коштів, оскільки воно придбане в шлюбі з померлою ОСОБА_4 та є спільним майном подружжя.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_4 , якій належав житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 869,8 кв. м, розташована на території Черкаської міської АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку за вищезазначеною адресою. Спадкоємцями першої черги на спадкове майно за законом став позивач та син померлої ОСОБА_2 , між якими досягнуто домовленості про те, що ОСОБА_1 відмовляється від Ѕ частини на спадщину, а відповідач в свою чергу сплачує останньому грошові кошти за цю частину. Проте, зі спливом чотирьох років ОСОБА_2 зареєстрував право на спадщину на себе, а грошові кошти позивачу за його частину не повернув.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2009 року на житловий будинок з надвірними спорудами, від 11 березня 2010 року на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у філії ВАТ КБ «Надра», від 01 червня 2010 року на земельну ділянку площею 869,8 кв. м, від 13 жовтня 2011 року на майновий пай в ППА «Коровиці».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення суду першої та ухвалу апеляційного суду скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року у складі судді Мельник І. О. позов задоволено.

Визнано недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом:

- від 06 березня 2010 року на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- від 11 березня 2010 року на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у філії ВАТ КБ «Надра»;

- від 01 червня 2010 року на земельну ділянку площею 869,8 кв. м

по АДРЕСА_1 ;

- від 01 червня 2010 року на земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області;

- від 13 жовтня 2011 року на майновий пай в ППА «Коровинці» в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 869,8 кв. м, розташованої в

АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину майнового паю в ППА «Коровинці» (КСП «Комінтерн»), с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 1,97 га, розташованої в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнано за ОСОБА_1 . право власності на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у філії ВАТ КБ «Надра» Черкаське регіональне управління, на картковому рахунку на суму 2529,58 грн, на депозитному рахунку на суму 63 647,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, підписуючи заяву про відмову від спадщини, вважав що фактично укладає договір довічного утримання, що не оспорювалось сторонами в судовому засіданні. Внаслідок даного договору відповідач зобов`язувався сплатити позивачу кошти за його частину у спільному майні подружжя та утримувати його до смерті, проте скориставшись своїми правами як спадкоємця, не дотримав домовленості. Крім того, позивач ОСОБА_1 , звернувшись до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача

ОСОБА_2 , помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, як передбачено диспозицією статті 229 ЦК України, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заява про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 від 12 січня 2010 року була подана ним внаслідок помилки щодо природи вказаного правочину, його прав та обов`язків. При цьому, своїм правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини позивач, відповідно до вимог частини шостої статті 1273 ЦК України, не скористався.

Недотримання відповідачем своїх зобов`язань, а саме сплати коштів за частину ОСОБА_1 у спільному майні подружжя та утримання його до смерті не можна вважати помилкою щодо природи вказаного правочину, яка може бути підставою для визнання заяви недійсною.

Крім того, як вбачається із заяви ОСОБА_1 , підписаної ним власноручно, нотаріусом були роз`яснені положення статей 60-63 СК України, а заявником вказано, що на отримання свідоцтва про право власності на майно у спільному майні подружжя він не претендує, оскільки спадкове майно являється особистою власністю дружини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене цим судом рішення із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав позов повністю, разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог (за наявності їх повного визнання відповідачем), апеляційний суд, не обґрунтував порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб, зокрема третьої особи - ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що боргові зобов`язання між відповідачем та третьою особою, які виникли у 2011 році, не впливають на правовідносини щодо спадкування, які виникли після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . В даному випадку апеляційний суд упереджено надав перевагу інтересам третьої особи в порівнянні з інтересами позивача.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що позивач, підписуючи заяву про відмову від спадщини, вважав, що фактично укладає договір довічного утримання. Внаслідок укладення даного договору, відповідач зобов`язувався сплатити позивачеві кошти за його частину у спільному майні подружжя та утримувати його до смерті. Вказане не оспорювалося сторонами в судовому процесі, а тому не підлягало доведенню в межах даного спору.

Також суд апеляційної інстанції залишив поза увагою покази свідків, допитаних в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції не дав правової оцінки доказам позивача на підтвердження наявності помилки при відмові від спадщини, зокрема, залишив поза увагою похилий вік позивача, його незадовільний стан здоров`я, потребу у сторонньому догляді та матеріальній допомозі, наявність єдиного житла, у якому він зареєстрований та продовжує проживати (навіть після відмови від спадщини). Тобто сукупність вказаних обставин підтверджує вчинення позивачем відмови від спадщини під впливом помилки.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області померла ОСОБА_4 отримала у власність на підставі державного акту; майновий пай в ППА «Коровинці» (КСП «Комінтерн») - на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай; житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 869,8 кв. м за цією ж адресою - на підставі договорів купівлі-продажу, укладених в період шлюбу.

Отже, вказане майно є спільною сумісною власністю позивача та спадкодавця, а не особистою власністю лише померлої. Крім того, позивач не міг лише підписанням однієї заяви у нотаріуса про те, що він не претендує на видачу свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, позбавитись свого майна, яке належить йому за Законом.

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача ОСОБА_2 помилявся щодо обставин, які мають істотне значення. Дана заява суттєво погіршувала його становище по відношенню до норм діючого цивільного законодавства та норм кодексу про шлюб та сім`ю, яким регулювались правовідносини з померлою дружиною. Тобто, позивач відмовився не тільки спадкувати після дружини, а й відмовився від своєї частки спільного сумісного майна подружжя, чим значно погіршив свій майновий стан, оскільки на час відкриття спадщини іншого житла, нерухомого майна та грошових заощаджень не мав.

Крім того, заявник посилається на те, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції було подано третьою особою ОСОБА_3 без оплаченого судового збору. В свою чергу, суд апеляційної інстанції, прийняв апеляційну скаргу до розгляду та розглянув справу по суті.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, представник ОСОБА_3 , заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалене у справі рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини, встановлені судами

13 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами

по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку за вказаною адресою, грошові вклади у філії ВАТ КБ «Надра»; земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; майновий пай в ППА «Коровинці» в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області.

Спадкоємцями померлої є її чоловік - ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2

12 січня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4

ОСОБА_1 цього ж дня, 12 січня 2010 року, тобто в установлений законом 6-місячний строк, подав заяву до Першої черкаської державної нотаріальної контори заяву, в якій відмовився від прийняття спадщини, що залишилась після смерті дружини на користь її сина ОСОБА_2 . При цьому, у заяві зазначив, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними без будь-якого примусу до нього.

На підставі поданих заяв, ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2010 року, від 11 березня 2010 року, від 01 червня 2010 року та від 13 жовтня 2011 року на майно, а саме: жилий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 869,8 кв.м. за цією ж адресою; вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у ВАТ КБ «Надра»; земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; майновий пай в ППА «Коровинці» (с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області).

У якості правової підстави для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною позивач посилався на те, що між ним і ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про сплату останнім грошових коштів за належну йому частину спадщини. Разом з тим, обумовлені кошти не сплатив.

В подальшому, в судовому засіданні позивач посилався і на те, що ОСОБА_2 у зв`язку з відмовою на його користь від спадщини, зобов`язався утримувати та доглядати ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК Україниспадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (частина п`ята статті 1274 ЦК України).

Звернувшись до суду з цим позовом у квітні 2014 року, ОСОБА_1 , посилаючись на вчинення 12 січня 2010 року відмови від прийняття спадщини (після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ) під впливом помилки, визначив правовою підставою позову правила статті 229 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статті 229 ЦК України, під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК Україниповинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто, в причинах, які спонукали до його укладення, крім випадків, встановлених законом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 12 січня 2010 року, поданої до Першої черкаської державної нотаріальної контори, він, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовляється від належної йому частки у спадщині, яка залишилася після смерті його дружини - ОСОБА_4 , на користь її сина - ОСОБА_2 ОСОБА_1 роз`яснено, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана у строк, встановлений статтею 1273 ЦК України.

При прийнятті заяви ОСОБА_1 державним нотаріусом роз`яснено юридичні наслідки такої відмови та зміст статей 1273-1275 ЦК України, надані роз`яснення були йому зрозумілі.

Також у вказаній заяві, власноручним підписом ОСОБА_1 засвідчив, що на отримання свідоцтва про право власності на майно у спільному майні подружжя він не претендує, оскільки спадкове майно являється особистою власністю дружини. При цьому, нотаріусом були роз`яснені положення статей 60-63 СК України, які були зрозумілі ОСОБА_1 .

Вказані обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_1 зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї.

Правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини позивач не скористався.

При цьому зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з невиконанням певних домовленостей у подальшому особою (через чотири роки), на користь якої здійснена така відмова, не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.

При цьому, на виконання загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, процесуального обов`язку щодо подання доказів та доведеності перед судом їх переконливості, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена ним внаслідок помилки щодо природи вказаного правочину, його прав та обов`язків, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні його позову.

Висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною з наведених у позові підстав ґрунтується на законі та узгоджується з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги позивача про те, що відповідач ОСОБА_7 визнав позов не впливають на правовий результат вирішення спору та не спростовують правильність висновків апеляційного суду, оскільки визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для задоволення позову та такі наслідки можуть бути застосовані судом лише, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

В даному випадку, у справі, яка переглядається, встановлено, що вирішення даного спору безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_3 , оскільки рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2014 року на його користь з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договорами позики, 14 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення апеляційного суду від 28 березня 2014 року та накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , зокрема, на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року).

Посилання у касаційній скарзі на наявність у позивача права на Ѕ частину у спадковому майні, як спільної сумісної власності подружжя, оскільки воно не було особистою власністю лише спадкодавця, не приймаються колегією суддів до уваги та не спростовують висновків апеляційного суду про недоведеність правових підстав, передбачених статтею 229 ЦК України для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною. Станом на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ( ОСОБА_4 ) спірне майно не розподілялось між подружжям, частки кожного з подружжя у майна не визначались, а у поданій державному нотаріусу заяві ОСОБА_1 підтвердив, що на отримання свідоцтва про право власності на майно у спільному майні подружжя він не претендує, оскільки спадкове майно є особистою власністю дружини. При цьому, роз`яснені положення статей 60-63 СК України на момент написання заяви позивачу були зрозумілі.

Доводи касаційної скарги про несплату ОСОБА_3 судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не впливають на правильність висновків суду та спростовуються матеріалами справи, оскільки останній є особою із інвалідністю 2 групи, у зв`язку із чим він був звільнений від сплати судового збору.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин саме у тому контексті, який на думку позивача підтверджує наявність помилки під час написання ним заяви про відмову від прийняття спадщини, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

В силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська