Справа № 263/4841/19
Провадження № 2/263/1457/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Музика О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Корнилова Микити Олександровича юридичного департаменту Маріупольської міської ради про визнання недійсним рішення про відмову у реєстрації права,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 01 квітня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 .О. юридичного департаменту Маріупольської міської ради про визнання недійсним рішення про відмову у реєстрації права.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 квітня 2019 року указану позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не надані повні відомості про сторін, та позовна заява викладена російською мовою.

Позивач отримав копію указаної ухвали 04 травня 2019 року, що підтверджується поштовим повідомленням наявним у матеріалах справи.

08 травня 2019 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 03 квітня 2019 року, яка викладена російською мовою, в якій зазначив, що він є особою з інвалідністю та не володіє українською мовою, оскільки народився в УРСР та не вивчав українську мову. Зазначив, що наразі не має можливості вивчати українську мову, оскільки є особою з інвалідністю другої групи (безстроково), у зв`язку зі невиліковною хворобою, тому не має змоги виконати вимоги суду і тим самим захистити свої права.

Законодавче регулювання мови судочинства та офіційне застосування державної мови в цивільному судочинстві врегульоване Законами України «Про судоустрій та статус суддів» (ст. 12), а також ст. 9 ЦПК України.

Згідно з цими нормами, цивільне судочинство здійснюється державною мовою, особи, які беруть участь у справі і не володіють або недостатньо володіють державною мовою мають право робити заяви, давати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 ЦПК України перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Слід зазначити, що подача до суду позовної заяви російською мовою без перекладу на державну мову стороною, яка її подала, покладає на суд зайвий тягар здійснення такого перекладу, що у деякій мірі може не чітко відобразити як підстави позову, так і його предмет.

Відповідно до глави 4 ЦПК України суддя не є учасником процесу, а тому не може користуватися послугами перекладача, як це визначено ст. 9 ЦПК України.

Позивач як у первісній позовній заяві, так і в уточненій клопотань про залучення перекладача перед судом не порушував, а лише указав, що не вивчав державну мову.

У той час ОСОБА_1 хоч і народився в УРСР, однак є громадянином України і зобов`язаний виконувати вимоги ст. 10 Конституції України, ст. 9 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, позивачем не виконана ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2019 року, зокрема не надана позовна заява, викладена державною мовою, а також вона не містить повні відомості про відповідача (поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Менцен проти Латвії (заява № 71074/01) зазначив: «... що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (а), (е), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов`язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

Суд також зазначає, що більшість Високих Договірних Сторін вирішили надати одній або декільком мовам статус офіційної або державної мови та закріпити їх як такі у своїх відповідних конституціях. Таким чином, Суд визнає, що державна мова для цих держав є однією з фундаментальних конституційних цінностей, подібних до території, державного устрою та національного прапору. Мова жодним чином не є абстрактним поняттям. Вона нерозривно пов`язана з тим, як її фактично використовують носії. Отже, зробивши мову своєю офіційною, держава принципово зобов`язується гарантувати своїм громадянам право використовувати цю мову як для передачі, так і для отримання інформації без перешкод не лише в особистому житті, але й у спілкуванні з органами влади. На думку Суду, насамперед, з цієї точки зору слід враховувати заходи, спрямовані на захист певної мови. Іншими словами, уявлення про державну мову - це наявність певних суб`єктивних прав для носіїв цієї мови».

Враховуючи викладене, відмова у доступі до суду з підстав невиконання вимог закону щодо дотримання української мови позовної заяви, не є такою, що не сумісна з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не усунуті недоліки, у зв`язку із якими його позовна заява залишена без руху, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, така підлягає поверненню позивачеві.

Разом з тим, відповідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 3, 185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Корнилова Микити Олександровича юридичного департаменту Маріупольської міської ради про визнання недійсним рішення про відмову у реєстрації права, повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом подачі її безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя О.М. Музика