Постанова

Іменем України

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 291/239/16-ц

провадження № 61-32611св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

відповідачі: Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області, відділ Державної служба України з питань геодезії, картографії та кадастру у Ружинському районі Житомирської області, Ружинська районна державна адміністрація, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представник Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області - Пантус Вадим Віталійович,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ружинська селищна рада, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року у складі судді Грека М. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Товянської О. В., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області, відділу Державної служба України з питань геодезії, картографії та кадастру у Ружинському районі Житомирської області, Ружинської районної державної адміністрації, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ружинська селищна рада, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , про визнання недійсними наказів, свідоцтв про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що вони є жителями с. Заріччя Ружинського району Житомирської області, мають у господарстві велику рогату худобу, для випасу якої використовують земельну ділянку площею 11,6927 га на території Ружинської селищної ради Житомирської області.

Наказами в.о. начальника Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 12 грудня 2014 року №№ 6-2672/14-14-СГ, 6-2671/14-14-СГ, 6-2292/14-14-СГ, 6-1968/14-14-СГ, 6-2670/14-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, розташованих на території Ружинського району, за межами населених пунктів Ружинської селищної ради, орієнтовними площами земельних ділянок 1,8153 га і 2,00 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а у подальшому наказами в.о. начальника Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 27 квітня 2016 року і від 06 травня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» були затверджені вказані проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано їх у приватну власність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , видані свідоцтва по право власності на земельні ділянки за рахунок пасовища.

Вказували, що передача зазначеним особам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель, які за своїм видом використання віднесені до земель для випасання худоби (громадське пасовище), без попереднього вирішення питання зміни цільового призначення цієї земельної ділянки за видом використання є неправомірною. Крім того, враховуючи, що землі громадського пасовища знаходились в їхньому фактичному користуванні, то передача цих земель у приватну власність без попереднього вилучення в установленому законом порядку цієї землі з їх користування є неправомірною.

На підставі вказаного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06 липня 2016 року просили суд визнати недійсними накази в.о. начальника Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 12 грудня 2014 року №№ 6-2672/14-14-СГ, 6-2671/14-14-СГ, 6-2292/14-14-СГ, 6-1968/14-14-СГ, 6-2670/14-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», згідно з якими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованих на території Ружинського району, за межами населених пунктів Ружинської селищної ради, для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсними накази в.о. начальника Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 27 квітня 2016 року №№ 6-1166/14-16-СГ, 6-1167/14-16-СГ, 6-1178/14-16-СГ, 6-1180/14-16-СГ і від 06 травня 2016 року № 6-1504/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», згідно з якими затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передано у власність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовані на території Ружинського району, за межами населених пунктів Ружинської селищної ради; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області, згідно з якими проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачі у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надали суду належних і допустимих доказів того, що вони в установленому законом порядку набули статусу землекористувачів спірних земельних ділянок. Отже, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 немає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відхилено.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у частині другій статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 немає, оскільки позивачами не надані суду належні і допустимі докази на підтвердження того, що спірні земельні ділянки були передані їм в установленому законом порядку у користування.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення їхнього позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року № 591/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що вони, як жителі с. Заріччя Ружинського району Житомирської області, які у володінні мають велику рогату худобу, з 1990 року здійснювали її випас на земельній ділянці, яка на підставі оскаржуваних наказів була передана у власність відповідачам. На підтвердження вказаних обставин вони надали суду належні і допустимі докази, зокрема листи виконавчого комітету Ружинської селищної ради від 24 листопада 2014 року № 808 і від 25 лютого 2016 року № 701 та відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Ружинського району Житомирської області, яким судами не надано належної оцінки. Крім того, судами не враховано, що згідно з матеріалами технічної документації із землеустрою щодо оновлення планово-картографічного матеріалу у межах території Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області, погодженої рішенням Ружинської селищної ради від 22 травня 2008 року, земельна ділянка площею 11,6927 га, яка є предметом цього спору, за видом використання відносилася до земель для випасання худоби (пасовище).

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року представник Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області - Пантус В . В. , вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом в.о. начальника Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 12 грудня 2014 року №№ 6-2672/14-14-СГ, 6-2671/14-14-СГ, 6-2292/14-14-СГ, 6-1968/14-14-СГ, 6-2670/14-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, розташованих на території Ружинського району, за межами населених пунктів Ружинської селищної ради, для ведення особистого селянського господарства.

Наказом в.о. начальника Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 27 квітня 2016 року №№ 6-1166/14-16-СГ, 6-1167/14-16-СГ, 6-1178/14-16-СГ, 6-1180/14-16-СГ і від 06 травня 2016 року № 6-1504/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передано у власність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовані на території Ружинського району, за межами населених пунктів Ружинської селищної ради.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина третя статті 10 ЦПК України 2004 року).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України 2004 року).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності (стаття 212 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його паданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною третьою статті 126 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що земельним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі звернулися до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській областіз клопотанням про відведення земельних ділянок у власність. При цьому підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України, у Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області не було.

Наказами в.о. начальника Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 12 грудня 2014 року №№ 6-2672/14-14-СГ, 6-2671/14-14-СГ, 6-2292/14-14-СГ, 6-1968/14-14-СГ, 6-2670/14-14-СГ ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, розташованих на території Ружинського району, за межами населених пунктів Ружинської селищної ради, орієнтовними площами земельних ділянок 1,8153 га і 2,00 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з довідкою Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 08 листопада 2013 року № 4417/03 земельна ділянка відводиться відповідно до технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Адреса земельної ділянки: Ружинська селищна рада, Ружинський район, Житомирська область. Земельна ділянка відповідно до державної статистичної звітності належить до земель державної власності. Площа земельної ділянки відповідно до державної статистичної звітності (форма 6-зем) становить 9,8153 га, у тому числі розподілена за угіддями: перелоги (6) - 9,8153 га.

У частині четвертій статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Судом установлено, що позивачами не було надано доказів на підтвердження прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання спірної земельної ділянки їм у користування, зокрема, для випасання худоби.

Відповідно до довідки Ружинського селищного голови від 25 лютого 2016 року № 701 і довідки виконавчого комітету Ружинської селищної ради від 24 листопада 2014 року № 808 спірна земельна ділянка використовується як пасовище для корів з 1992 року. Разом з тим, згідно з довідкою архівного відділу Ружинської районної державної адміністрації від 24 березня 2016 року № 83 в архівному фонді Ружинської селищної ради у протоколах засідань виконавчого комітету та сесії Ружинської селищної ради за 1992-1994 роки відсутні дані про передачу під пасовище земельної ділянки у с. Заріччя, у архівному фонді колективного господарства імені Леніна смт Ружин Ружинського району за 1990-1995 роки такі відомості також відсутні.

Оскільки рішення про передачу у власність чи користування позивачів спірних земельних ділянок не приймалось, на час прийняття оскаржуваних наказів будь-які відомості щодо прав інших осіб на земельну ділянку, розташовану на території Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів Ружинської селищної ради, були відсутні, тому спірні накази прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановивши, що спірні земельні ділянки на час прийняття оскаржуваних наказів не знаходились у власності чи користуванні будь-яких осіб, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Головним управлінням Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області правомірно було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, затверджено ці проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано їх у приватну власність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 .

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_43 , ОСОБА_11 були учасниками операції об`єднаних сил Збройних Сил України, а ОСОБА_12 - дружиною загиблого учасника операції об`єднаних сил Збройних Сил України Мазура П. В., тому вони відповідно до пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки за своєю суттю зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявників. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян