КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22квітня 2019 року м. Київ

Справа №370/2322/2018

Апеляційне провадження №22-ц/824/3447/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Андрієнко А.М.,

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Тандира О.В. 14 листопада 2018 року в смт. Макарів, повний текст рішення складено 16 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В

В серпні 2018 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив припинити стягнення аліментів з 25 квітня 2016 року з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини; виконавчий лист № 2-336/2011 виданий Макарівським районним судом Київської області 15 лютого 2011 року відкликати; стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття сина.

В обґрунтування позову посилався на те, що згідно виконавчого листа № 2-336/2011, виданого Макарівським районним судом Київської області 15 лютого 2011 року, з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття. У зв'язку з тим, що їх спільний син з 25 квітня 2016 року та по даний час проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, мати дитини матеріальної допомоги на його утримання не надає, тому стягнення аліментів з нього на користь відповідачки з 25 квітня 2016 року вважає безпідставними, оскільки кошти витрачаються не за призначенням.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину - задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів з 10 серпня 2018 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з 10 серпня 2018 року і до повноліття дитини.

В решті позову відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсовано за рахунок держави.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач вказує на те, що докази надані позивачем, а саме довідки, не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач вказує на те, що син ОСОБА_4 навчався у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, тобто він проживав в ліцеї та був на утриманні держави, тобто вказане спростовує доводи позивача, що син проживає разом з батьком. Також вказує на те, що на даний час син навчається в Національному авіаційному університеті, а місцем реєстрації його проживання є Іспанія. Тобто, на даний час у позивача немає жодної поважної причини яка б звільняла його від сплати аліментів, а надані позивачем докази не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує щодо її доводів, вказує на те, що він піклується про сина, просить рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні відповідач та її представник адвокат Косендюк Я.А. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про її задоволення.

Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Проте після оголошення перерви в судове засідання не з'явився, участі в судових дебатах не приймав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження /а.с.8/.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 лютого 2011 року у справі № 2-336/2011 було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 аліменти в розмірі1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового віку на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 липня 2010 року. На виконання цього рішення 02 жовтня 2012 року був виданий виконавчий лист /а.с.10/. Згідно з розрахунком складеним державним виконавцем станом на 01 червня 2018 року має місце заборгованість по сплаті аліментів на суму 34701,25 грн /а.с.36/

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання № 272 від 18 липня 2017 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25 квітня 2016 року/а.с.13/. Свідоцтво про право власності від 27 грудня 2016 року свідчить, що Ѕ частина вказаної квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, інша Ѕ частина належить ОСОБА_3 /а.с.100/.

Актами про обстеження матеріально-побутових умов від 23 липня 2018 року та від 03 серпня 2018 року позивач підтверджує факт постійного проживання з ним сина ОСОБА_4 /а.с.14,15/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 отримав базову загальну середню освіту закінчивши у 2016 році загальноосвітню школу № 215 Святошинського району м. Києва, де навчався з 2012 року /а.с.33,39-40,56-58,70-72/

В період з 29 червня 2016 року по 23 червня 2018 року неповнолітній ОСОБА_4 навчався у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, який передбачає проживання ліцеїстів та їх забезпечення речовим майном за рахунок держави /а.с.54,68,103-104/.

З 2018 року ОСОБА_4 є студентом Національного авіаційного університету, факультет економіки та бізнес-адміністрування /а.с.35,55,69,101/. Сторонами у справі визнано, що ОСОБА_4 з часу вступу до цього навчального закладу проживає у його гуртожитку без реєстрації.

Позивач у справі батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є військовослужбовцем, учасником бойових дій, зарахований у списки особового складу Національної Академії Національної гвардії України /а.с.5-7,93-98,108/.

Відповідач у справі мати ОСОБА_2 є громадянкою України, проте з жовтня 2015 року проживає в Королівстві Іспанія, що нею визнано в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

В силу положень ст129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для виконання. Не виконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Разом з тим, положення ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачають, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

В силу ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В порядку ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов'язується самостійно утримувати її.

Відповідно до ч.1 ст. 193 СК України Влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Положеннями ч.2 ст. 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З наведених обставин справи вбачається, сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, проте домовленості між ними щодо його утримання не досягнуто, на підставі судового рішення були стягнуті аліменти з позивача на користь відповідача до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набрало законної сили і, відповідно, є обов'язком до виконання.

В якості підстав звільнення від сплати аліментів, призначених рішенням суду, позивач посилається на те, що з 25 квітня 2016 року їх неповнолітній син ОСОБА_4 проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. Проте, вказане твердженням не є доведеним. Сама по собі реєстрація місця проживання дитини не свідчить про те, що обов'язки її утриманню повністю перейшли до батька. З матеріалів справи вбачається, що батько зареєстрований в Київській області, але всі навчальні заклади дитини мають місцезнаходження у м. Києві і, як встановлено апеляційним судом, дитина з 29 червня 2016 року і до цього часу проживає за місцем навчання. В силу ч.1 ст. 193 СК України вказана обставина не припиняє стягнення аліментів, а отже це не може слугувати підставою для звільнення позивача від сплати аліментів призначених судом до стягнення на користь відповідача. Обставини щодо набуття дитиною права власності на частину квартири разом з позивачем також не дають підстав для звільнення його від обов'язку по сплаті аліментів, оскільки таке право набуто в порядку реалізації дитиною наданих їй прав, а не передачі цього майна позивачем в порядку визначеному положеннями ст. 190 СК України.

Судом встановлено, що відповідач проживає за межами України проте стверджує, що виконання нею обов'язків по утриманню дитини нею не припинено, дитина знаходиться на її повному забезпеченні. При цьому в матеріалах справи відсутні дані про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, зокрема, щодо нецільового використання сплачених позивачем аліментів на утримання дитини.

Апеляційним судом було задоволено клопотання позивача та викликано в судове засідання неповнолітнього ОСОБА_4 з метою встановлення обставин його утримання та врахування його думки, з огляду на його вік, проте після оголошення у зв'язку цим перерви позивач в судове засідання не з'явився, не забезпечив участі і неповнолітнього ОСОБА_4.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами у справі, колегія судів перш за все виходить з інтересів дитини, враховує, що стягнуті судом з позивача аліменти є власністю дитини, хоча і присуджені на користь матері. Матеріали справи свідчать про наявність заборгованості позивача щодо сплати аліментів, а наведені ним обставин не дають підстав для звільнення його від сплати заборгованості з одночасним вирішенням питанням про стягнення на його користь аліментів з відповідача на утримання дитини.

Наведене не враховано судом першої інстанції, в зв'язку з чим має місце неповне з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376,381-384 ЦПК України суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: Н.В.Поліщук

А.М.Андрієнко

Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.