У Х В А Л А

"14" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Катющенко В.П. розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою, в якій просить суд: поновити строк пред`явлення виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 05.10.2015 року по справі №755/17034/15-ц.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що 05 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено рішення у справі № 755/17034/15-ц, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. В січні 2019 року представником ПАТ «Дельта Банк» до Дніпровського районного суду міста Києва було подано заяву про видачу виконавчого листа по вищезазначеній справі. 19 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва на примусове виконання рішення було видано виконавчий лист по справі 755/17034/15-ц з пропущенням строком для примусового виконання. Представник ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що оскільки в ПАТ «Дельта Банк» здійснюється ліквідація, учасники ліквідаційного процесу ПАТ «Дельта Банк» дізнались про існування виконавчих листів по справі лише в 2019 року, в ході підготовки кредитного портфелю для продажу, у зв`язку з чим, представник ПАТ «Дельта Банк» вважає, що строк для пред`явлення виконавчих листів у справі №755/17034/15-ц пропущено з поважних причин.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши матеріали цивільної справи № 755/17034/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, приходить до наступного.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №755/17034/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 812175,99 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у справі в сумі 243,60 грн.

12 лютого 2019 року (вх. № 9397) представник ПАТ «Дельта Банк» - Приходько Т. П. звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05.10.2015 року по справі №755/17034/15-ц.

19 березня 2019 року, Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №755/17034/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 812175,99 грн.

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого, виконавчі листи, що видаються судами.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами відповідно до ч. 1 ст.18 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Як встановлено ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як передбачено частиною першою, шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції які діяла на момент винесення рішення суду, виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) - це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акта.

Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Виходячи з обсягу долучених до заяви доказів, суд вважає доведеним той факт, що заявник вперше звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_1 лише 12.02.2019 року, що підтверджується долученої до справи заявою представника Приходько Т. П. , інших доказів для врахування судом як поважні причини несвоєчасного отримання стягувачем виконавчого листа, на які посилається Пат «Дельта Банк» до заяви не долучено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання не підлягає задоволенню, оскільки заявник Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», будучи обізнаний про наявність рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року, мав можливість протягом визначеного законом строку отримати виконавчий лист для примусового виконання, в той же час пред`явлення виконавчого листа до виконання є правом, а не обов`язком стягувача, та може бути реалізовано стягувачем в межах строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. ст. 260, 354, 433 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: