Справа № 673/2070/18
Провадження № 2/673/250/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"01" квітня 2019 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Ягодіної Т.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Ясінської М.О.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, яким є будинок АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинку та зареєстрована за вказаною адресою. Разом із нею в будинку проживають та зареєстровані її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Крім того, у будинку значаться також зареєстрованими відповідач ОСОБА_3 та її малолітня дочка ОСОБА_4, проте вони фактично за місцем реєстрації не проживають, а місце їх фактичного проживання є невідомим. З огляду на наведене, посилаючись на норми ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним будинком, а також примусово зняти їх реєстраційного обліку у ньому.

Ухвалою судді від 12.12.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.

Відповідачі у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надали, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити їх в повному обсязі із підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідачі на повторні виклики в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та викликалися в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки вони суд не повідомили.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

З огляду на наведене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по вул. Дорошенка, 6 в м. Деражня Хмельницької області, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Деражнянської державної нотаріальної контори 03.03.2004 року.

Право власності позивача на означений будинок підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137728202 від 14.09.2018 року.

Згідно з довідкою виконкому Деражнянської міської ради №2545 від 01.08.2018 року, у будинку АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_2, 1967 р.н., її дочка ОСОБА_5, 1995 р.н., син ОСОБА_6, 2009 р.н., а також ОСОБА_3, 1995 р.н. та ОСОБА_4, 2014 р.н.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 та її малолітня дочка ОСОБА_4 за місцем їх реєстрації фактично не проживають та участі в утриманні будинку не приймають, що позбавляє її можливості у повній мірі реалізувати права щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном та у зв'язку з чим наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Суд вважає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки вони підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування стороною відповідача не подано.

Так, згідно з актом обстеження фактичного проживання, складеним комісією 05.11.2018 року, в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та її малолітня дочка ОСОБА_4 з 2014 року по теперішній час не проживають, майно та речі цих осіб у будинку відсутні.

Крім того, факт непроживання відповідачів в будинку за місцем їх реєстрації підтвердили в судовому засіданні свідки.

Зокрема, свідок ОСОБА_7 показала, що вона проживає у будинку по сусідству з позивачкою з липня 2013 року та щоденно її відвідує, оскільки набирає воду у господарстві останньої, проте жодного разу відповідачів вона там не бачила. Позивач проживає разом з її двома дітьми, інші діти у неї ніколи не проживали.

Наведені обставини підтвердила в судовому засіданні також свідок ОСОБА_8, яка крім того, пояснила, що інколи господарство позивача відвідує брат останньої ОСОБА_9. Будь-які інші особи там не проживали та не проживають.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт непроживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем їх реєстрації, тобто у будинку АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статей 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.1 ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, судом враховуються положення ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, згідно з якими член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а також пункт 39 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, згідно з яким члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, реєстрація відповідачів у будинку АДРЕСА_1 обмежує права позивача та позбавляє її можливості у повній мірі реалізувати її права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй нерухомим майном.

Разом із цим, судом приймається до уваги те, що відповідач ОСОБА_4 є малолітньою, оскільки народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно із ч.1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

В силу наведеного, відповідач ОСОБА_4 не має повної цивільної процесуальної дієздатності та у зв'язку з цим не може відповідати за даним позовом.

Однак судом приймаються до уваги і положення ч.3 ст. 29 Цивільного кодексу України, згідно з якою місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені положення законодавства, а також приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, за відсутності доказів, які б вказували на те, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 є інше місце проживання, ніж місце проживання її матері ОСОБА_3, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання такими, що втратили право на користування будинком АДРЕСА_1 як відповідача ОСОБА_3, так і її неповнолітньої дочки ОСОБА_4

Що стосується вимоги позивача про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку у будинку АДРЕСА_1, то така вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи наведене положення закону, а також приймаючи до уваги те, що за результатами розгляду даної справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування будинком АДРЕСА_1, вимоги позивача про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Як встановлено судом, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому в силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 141, 258-268, 273, 280-289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Деражнянським РС УДМС України в Хмельницькій області 13.01.2016 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3 разом із неповнолітньою ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, яким є будинок АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складене 08 квітня 2019 року.

Суддя: Т. В. Ягодіна