Справа № 502/914/13-ц
УХВАЛА

11 квітня 2019 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О.А.

розглянувши заяву

ОСОБА_1 в інтересах відповідача

ОСОБА_2

про

перегляд заочного рішення суду

В С Т А Н О В И В :

Мацко В.В . звернувся 02.04.2019 р. в інтересах відповідача ОСОБА_2 до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про перегляд заочного рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15.07.2015 року в цивільній справі № 502/914/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов було задоволено та стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» солідарно з відповідачів прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 740 143,57 гривень.

Вказану заяву судом отримано 11.04.2019 р.

Як зазначено в заяві, про заочне рішення суду відповідач ОСОБА_2 дізналась лише в березні 2019 року після відкриття виконавчого провадження № 58481696. З текстом заочного рішення суду ОСОБА_2 ознайомлена не була та не отримувала його копії, про що свідчать матеріали справи.

Після звернення за правничою допомогою до адвоката Мацко В. В ., останній ознайомився з текстом рішення 24 березня 2019 року після підписання договору про надання правової допомоги, у зв`язку з чим він просить вираховувати час подання даної заяви з 25.03.2019 р.

Зазначаючи, що відповідач має заперечення проти позову, зокрема, в частині видачі кредитних коштів та розрахунку заборгованості за кредитом, представник відповідача просить суд поновити ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду у справі, скасувати заочне рішення суду від 15.07.2015 р. та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ознайомившись зі змістом поданої представником відповідача заяви, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши положення законодавства, суддя встановив наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 3 діючого ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На час ухвалення судом заочного рішення від 15.07.2015 р., про перегляд якого просить представник відповідача в своїй заяві, положення ЦПК України у відповідній редакції, зокрема ч. 2 ст.228 передбачали, що заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача і така заява могла бути ним подана протягом десяти днів з дня отримання йогорішеннясуду.

В обґрунтування необхідності поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду представник відповідача стверджує, що відповідачу ОСОБА_2 не було відомо до березня 2019 року про зазначене заочне рішення, хоча згідно матеріалів справи копії заочного рішення суду відповідачу ОСОБА_2 було направлено 23.07.2015 р. та отримано нею 01.09.2015 р., як і відповідачем ОСОБА_3 , який проживаючи разом з нею вже звертався до суду 29.09.2015 р. за заявою про перегляд зазначеного заочного рішення суду /а.с. 100, 103, 108/.

До того ж, представником відповідача ОСОБА_3 при зверненні з даною заявою також виступав Мацко В.В.

Більш того, як вбачається з долучених до матеріалів справи копій паспортів відповідачів, вони є подружжям, що підтверджується штампом про реєстрацію шлюбу /а.с. 20/.

В ході розгляду справи суд вживав заходів, спрямованих на належне повідомлення відповідачів про дату і місце розгляду справи, надсилаючи їм судові повістки про виклик за зареєстрованими у встановленому законом порядку адресами місця проживання, як передбачала на той час відповідна редакція ст. 74 ЦПК України, а також за відомою суду з апеляційної скарги відповідача на ухвалу про відкриття провадження у даній справі адресою місця проживання.

З огляду на вищенаведене, доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що відповідач дізналась про існування заочного рішення суду лише у 2019 році, є непереконливими.

Як зазначено у ст. 127 діючої редакції ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч. 3).

У рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України»

вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами («Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Проте, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Таким чином, подання на даний час відповідачем ОСОБА_2 в особі її представника заяви про перегляд заочного рішення суду, з якої не вбачається об`єктивних та непереборних обставин, що перешкоджали у визначений законодавством строк подати відповідну заяву про перегляд заочного рішення суду, свідчить про намір шляхом ініціювання повторного перегляду справи затягнути час з метою невиконання рішення суду в примусовому порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки саме наприкінці 2018 року за заявою представника позивача - ПАТ КБ «Дельта Банк» судом було внесено виправлення у текст зазначеного заочного рішення суду та відповідні виконавчі листи в частині вірного зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 для звернення представника позивача з заявою на примусове виконання рішення суду.

З огляду на викладене у поновленні пропущеного відповідачем ОСОБА_2 строку на перегляд заочного рішення суду слід відмовити та відповідну заяву повернути.

Керуючись ч. 3 ст. 3, ст. 127 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Відмовити відповідачу ОСОБА_2 в поновленні пропущеного строку, встановленого законом на подання заяви про перегляд заочного рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15.07.2015 року в цивільній справі № 502/914/13-ц.

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15.07.2015 року в цивільній справі № 502/914/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - повернути представнику відповідача.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников