СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 4-с/759/101/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді Ул`яновська О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича, заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України державний виконавець Яковенко Владислав Андрійович, Бондаренко Віктор Володимирович на неправомірні дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2019 р. заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2019; скасувати повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2019 та зобов`язати державного виконавця усунути порушення щодо порушення прав АТ «Родовід банк» при прийняті виконавчого листа №759/13834/14-ц пр №2/759/406/15 та прийняти виконавчий лист №759/13834/14-ц, пр. №2/759/406/15: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у загальній сумі 245641 доларів США та 79862413 грн 40 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 до виконання.

Скаргу обгрунтовує тим, що 10.03.2015 Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, після чого 27.07.2015 АТ «Родовід Банк» отримав виконавчий лист та 13.02.2019 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання зазначеного рішення до якої було приєднано доказ сплати авансового внеску у розмір 4173 грн 00 коп. на що 13.03.2019 АТ «Родовід Банк» отримав повідомлення №584816/969/6-20.1 від 26.02.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яка винесена Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком Владиславом Андрійовичем пославшись на те, що АТ «РОДОВІД БАНК», повинен був сплатити авансовий внесок у розмірі 41730 грн 00 коп., тобто в розмірі не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, яка в 2019 році становить 4173 грн 00 коп., відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», тобто, виконавчий лист №759/13834/14-ц, пр. №2/759/406/15 повернутий без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник скаржника у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 03.05.2019 від представника надійшла заява про розгляд скарги без його участі, просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 119).

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 115, 116, 118).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

З`ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов`язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України зазначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

10.03.2015 рішенням Святошинського районного суду м. Києва позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» за кредитним договором №77.2/С-3-351.07.3 від 01.10.2007, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 у загальній сумі у загальній сумі 245641,92 доларів США та 79862413 грн. 40 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 01.10.2007, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження та стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. (а.с. 72-75).

29.07.2015 представником АТ «Родовід Банк» було отримано копію рішення та виконавчий лист №759/13834/14-ц (а.с. 78).

13.02.2019 АТ «Родовід Банк» звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2015 до якої приєднав доказ сплати авансового внеску у розмірі 4173 грн 00 коп., а саме платіжне доручення №3 від 13.02.2019 (а.с. 90-94).

13.03.2019 АТ «РОДОВІД БАНК» отримав повідомлення №584816/969/6-20.1 від 26.02.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яка винесена Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком Владиславом Андрійовичем, оскільки АТ «Родовід Банк», повинен був сплатити авансовий внесок у розмірі 41730 грн 00 коп., тобто в розмірі не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, яка в 2019 році становить 4173 грн 00 коп., відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (а.с. 105-107).

Тобто, виконавчий лист №759/13834/14-ц, пр. №2/759/406/15 повернутий без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованості).

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ встановлено, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо така вимога пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованості) відноситься до категорії немайнового характеру.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду.

Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що виконавче провадження не може бути відокремлено від судового провадження (справа «Сіка проти Словакії» (Sika v. Slovakia), N2132/02, пп. 23-26, від 13.07.2006). Дану позицію ЄСПЛ підтримує також у справі «Васильчук проти України» (Заява N31387/05, остаточне рішення 10.05.2010).

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Виконання судових рішень, зокрема у господарських справах, є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованою Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.91, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого «права власності».

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Таким чином, державним виконавцем було порушено вимоги ст.ст. 3, 10, 18, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», чим суттєво перешкоджено процесу виконання рішення суду, як передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що доводи скаржника, наведені у його скарзі є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволеню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ч. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»; ст.ст. 3, п. 8 ч. 4 ст. 4, 10, 18, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 447, 449 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича, заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України державний виконавець Яковенко Владислав Андрійович, ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2019.

Скасувати повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2019.

Зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича усунути порушення щодо порушення прав АТ «Родовід банк» при прийняті виконавчого листа №759/13834/14-ц пр №2/759/406/15 та прийняти виконавчий лист №759/13834/14-ц, пр. №2/759/406/15 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у загальній сумі 245641 доларів США та 79862413 грн 40 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 до виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 27.05.2019.