КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №761/48577/18

04 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Суханової Є.М.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 05.12.2017 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , у розмірі1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Разом з тим, незважаючи на те, що вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні, відповідач, маючи стабільний дохід, заборгував виплату аліментів за вересень та жовтень 2018 року у сумі 5 987,67 грн.

Ураховуючи наведене, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1654,17 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з 08.09.2018 року до 31.10.2018 року та 8,27 грн., що становить 0, 5 % комісії банку за зарахування коштів на рахунок позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 03 червня 2019 року позивачка ОСОБА_1 надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що відповідачем не доведено наявність об`єктивних обставин, що виключають його вину у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 08 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Висновок суду про те, що будь-яких доказів на підтвердження того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача матеріали справи не містять, не відповідає обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що аліменти на дитину за вересень 2018 року були відраховані з його заробітної плати. За жовтень 2018 року, у зв`язку з його тимчасовим безробіттям, він сплатив аліменти в сумі 3000 грн. 02 листопада 2018 року. Зазначив, що він поступово добровільно погашав заборгованість по аліментах на утримання дружини та сплачував аліменти на утримання дитини, сплачуючи кошти понад максимально допустимий розмір відрахувань із заробітної плати, що свідчить про його намагання сплатити заборгованість по аліментах в повному обсязі та про відсутність його вини у несвоєчасній сплаті аліментів на утримання дитини. У червні 2019 року ним в повному обсязі погашено заборгованість по аліментах на утримання дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Пан Микола Миколайович в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 01.03.2018 року за № 761/43842/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. (а.с.9,10)

З довідки-розрахунку №55911410/12 від 14.12.2018 року Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вбачається , що заборгованість по аліментах за вересень 2018 року (з 08.09.2018 року) становить 2525,17 грн., за жовтень - 3462,5 грн., а всього 5987,67 грн. (а.с.12)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на наявність у відповідача заборгованості по виплаті аліментів за вересень і жовтень 2018 року в розмірі 5 987,67 грн., у зв`язку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1654,17 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з 08.09.2018 року до 31.10.2018 року та 8,27 грн. комісії банку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочку сплати аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що заборгованість по сплаті вказаних аліментів виникла саме з вини відповідача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Відповідно частин 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України, може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Тягар доведення відсутності вини у виникненні заборгованості по аліментах покладається саме на платника аліментів.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Позовні вимоги стосуються стягнення пені за період несплати відповідачем аліментів на утримання дитини з 08.09.2018 року по 01.11.2018 року.

При цьому з довідки про доходи від 10.09.2018 року, виданої ПрАТ "Київстар" вбачається, що аліменти за вересень 2018 року у розмірі ј від доходу ОСОБА_2 , що становить 2422,40 грн. були відраховані з його заробітної плати . (а.с.9)

Також з матеріалів справи вбачається, що наказом ПрАТ «Київстар» №2933-ос від 07.09.2018 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 07.09.2018 року. (а.с.29)

Сторонами не заперечується, що відповідач в спірний період з 08.09.2018 року по 01.11.2018 року не працював, так як звільнився з попереднього місця роботи та працевлаштовувався на іншу роботу.

Разом з тим, 02.11.2018 року сплатив аліменти на утримання дитини в розмірі 3 000,00 грн. поштовим переказом "Укрпошта" та в цей же день повідомив Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва шляхом надання до канцелярії відділу відповідної заяви. (а.с.31,32)

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено наявність обставин, що виключають його вину у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 08 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів виникнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини з вини відповідача й відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, з огляду на відсутність підстав вважати, що відповідач винен у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки факту умисного ухилення відповідачем від сплати аліментів не встановлено.

Крім того, колегія суддів враховує також й те, що після вищезазначеного періоду відповідач добросовісно виконував свій обов`язок по сплаті аліментів, що не заперечується позивачкою.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого та законного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки пені за період несплати ним аліментів на утримання неповнолітньої доньки за вересень, жовтень 2018 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: