Якимівський районний суд Запорізької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 330/135/19
"04" квітня 2019 р. смт. Якимівка
Якимівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Куценко О.О., за участю секретаря судового засідання Павленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Якимівcького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності дружини,
22 січня 2019 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові зазначила, що 21 травня 1966 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_2. Після одруження позивач та її чоловік почали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 (на той час с. Червоноармійське). Але спільне життя із відповідачем у позивача не склалося у зв'язку з чим відповідач покинув родину, виїхав до іншого місця проживання, до теперішнього часу будь-яких стосунків із ОСОБА_1 не підтримує. Незважаючи на те, що будь-які сімейні стосунки із відповідачем позивач припинила, шлюб із ним вона не розірвала. Весь цей час із 1966 року та до призначення їй пенсії позивач працювала в колгоспі ім.Калініна с.Червоновармівське Якимівського району Запорізької області, зазначеним господарством їй для проживання було виділено житловий будинок, який розташовано по вул. Гагаріна, 11 с.Таврійське (колишня назва с.Червоноарміське). Наприкінці 1980-х років позивач шляхом внесення до колгоспу грошових коштів (викупу) стала власником зазначеного будинку, 12 жовтня 1989 року на її ім'я було видане свідоцтво про право власності на будинок. Відповідно до рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року та яке набуло чинності 27 листопада 2018 року, шлюб між сторонами позову розірвано. У зв'язку з тим, що позивач є людиною похилого віку (на час подачі позову їй виповнилося 74 роки), догляд за будинок їй здійснювати важко, нею було вирішено продати зазначений будинок. Оскільки у зв'язку з тим, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано після видачі на ім'я позивача свідоцтва про право власності на будинок, таке майно вважається спільною сумісною власністю, для укладення договору купівлі-продажу будинку позивачу необхідно довести, що вона є одноособовим власником будинку.
В звязку з чим просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на будинок № 11 по вул.. Гагаріна с. Таврійське Якимівського району Запорізької області, який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 75,8 кв.метри, житловою площею 51,1 кв.метри, сараю Б-1 площею 26,3 кв.метри, вбиральні В-1 площею 1,6 кв.метри, гаражу Г-1 площею 18,3 кв.метри, підвалу Д площею 4,0 кв.метри, огорожі № 1, водогону № 2.
Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання повторно не з'явився, без поважних причин, викликалася належним чином, причини неявки суду невідомі, суд вважає за можливе згідно ч. 4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 21 травня 1966 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, було зареєстровано шлюб.
Відповідно до довідки № 479, наданої Якимівською селищною радою Запорізькоі області від 04 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 з 1978 року зареєстрована та фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач ОСОБА_2 за вищевказаною адресою ніколи не був зареєстрований та не проживав.
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області № 2/330/505/2018 розірвано шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка або дружини є майно, набуте ним/нею до шлюбу, за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Законе України "Про приватизацію державного житлового фонду", земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у його користуванні.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року, справа № 6-2333цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року, справа № 6-2641 цс5, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268 273,315, 354 ЦПК України, ст.ст. 257,261, 321 ЦК України, ст. ст.57,60 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності дружини - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на будинок № 11 по вул.. Гагаріна с. Таврійське Якимівського району Запорізької області, який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 75,8 кв.метри, житловою площею 51,1 кв.метри, сараю Б-1 площею 26,3 кв.метри, вбиральні В-1 площею 1,6 кв.метри, гаражу Г-1 площею 18,3 кв.метри, підвалу Д площею 4,0 кв.метри, огорожі № 1, водогону № 2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: