Справа № 183/6598/18
№ 2/183/1105/19
07 березня 2019 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
з секретарем судового засідання Данильченко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів,-
23 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 11-12).
В обґрунтування уточненого позову ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на його користь відшкодування завданої матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля у розмірі 2 851,59 грн., витрат, понесених на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 400,00 грн. та судових витрат у розмірі 3 295,24 грн., всього на суму 6 546,83 грн. Добровільно відповідач зазначену суму не відшкодовує, так з 28 квітня 2017 року у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 53853746 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.
До цього часу відповідач фактично не виконав своїх зобовязань з повернення вищезазначеної суми, у звязку з чим за період з 07 серпня 2017 року по 16 жовтня 2018 року розмір інфляційних втрат складає 7 501,54 грн. та 3 % річних за вищезазначений період складає 328,78 грн.
Крім того, відповідач зобовязаний відшкодувати йому відсотки за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 1 528,96 грн., судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 705,00 грн., а також витрат повязаних із прибуттям до суду у розмірі 1 525,00 грн. та компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 560,00 грн. які позивач просить стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 8-9).
Ухвалою суду від 08 січня 2019 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 23-24).
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 34-35).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Представник третьої особи Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року, ухваленому у цивільній справі № 183/2582/16, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) 2 851,59 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди, в результаті пошкодження автомобіля, 400,00 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження, 3 295,24 грн. судових витрат, а всього 6 546 (шість тисяч пятсот сорок шість) грн. 83 коп. (а.с. 38-43).
На виконання вищезазначеного рішення суду, 29 березня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 183/2582/16, який стягувач предявив до виконання, про що свідчить відповідна постанова державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 28 квітня 2017 року (ВП № 53853746) (а.с. 36).
Судом встановлено, що за зверненням ОСОБА_1 від 14 серпня 2018 року Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 20 серпня 2018 року була надана відповідь, в якій відділ державної виконавчої служби повідомив заявника, що станом на 01 серпня 2018 року залишок заборгованості за виконавчим документом становить 697,13 грн., боржником 15 серпня 2018 року самостійно сплачені на депозитний рахунок відділу кошти у розмірі 697,13 грн., які будуть перераховані стягувачу платіжним дорученням № 1528 від 20 серпня 2018 року, зазначені обставини встановлені ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року у цивільній справі № 183/2582/16 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають (а.с. 44-49).
Згідно наданої позивачем виписки з його рахунків за період з 01 серпня 2017 року по 23 жовтня 2018 року, 21 червня 2018 року на картку (***9069) було надходження з ВДВС ну сумі 693,64 грн. (а.с. 37).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 виконував рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року про стягнення з нього грошових коштів на користь ОСОБА_1, але погашення заборгованості здійснювач частками.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Нормами ЦК України (ст.ст. 599, 600, 604-609) не передбачена така підстава припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин між сторонами та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання. При цьому три проценти річних повинні нараховуватися на суму боргу без урахування вже нарахованих процентів.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
На підставі приписів ст.81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням позовних вимог ОСОБА_1, перевіривши наданий ним розрахунок суми інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних за період з 07 серпня 2017 року по 16 жовтня 2018 року, суд встановив, що зазначені суми складаються з: сума інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 769,91 грн. (6 546,83 грн. (сума основного боргу) х 111,76 % (сукупний індекс інфляції за період з серпня 2017 року по жовтень 2018 року), та 3 % річних за 436 днів прострочення (з 07 серпня 2017 року по 16 жовтня 2018 року) у розмірі 234,61 грн.
Зазначений розрахунок судом міг бути застосований у тому разі, як що відповідач ОСОБА_2 взагалі б не здійснював сплату заборгованості.
В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснював погашення заборгованості частками, в звязку з чим, позивач ОСОБА_1 повинен був надати суду докази того, коли та які суми були сплачені відповідачем, оскільки суми інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних повинні нараховуватися не на всю суму заборгованості, а на суму заборгованості за кожен конкретний період часу, якщо заборгованість погашалася частинами.
В звязку з тим, що позивачем не надано у відповідності до вимог ст.. 76, 81 ЦПК України належних та достатніх доказів того, коли та які суми були сплачені відповідачем, суд позбавлений можливості розрахувати та визначити суми інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних від простроченої суми, в звязку з чим, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Крім того, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його вимог про стягнення з ОСОБА_2 відсотків за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 1 528,96 грн., оскільки такий вид відповідальності боржника у зазначених правовідносинах не застосовується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів - відмовити.
Учасники справи:
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 07 березня 2019 року.

Суддя Д. І. Городецький