Єдиний унікальний номер 225/170/19 Номер провадження 22-ц/804/1150/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 лютого 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва (справа № 225/170/19, суддя Скиба М.М., повний текст рішення складено 07 лютого 2019 року в м. Торецьк Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля», в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 33000,00 гривень, завдану умовами праці на виробництві, що спричинили професійні захворювання.

В позові зазначив, що з 26 грудня 1990 року він працював у відповідача за різними посадами в підземних умовах праці. За час роботи на шахті він одержав профзахворювання: хронічну вертеброгенну попереково - крижову радикулопатію зі стійким больовим м'язово-тонічним корінцевим синдромом справа, зі статко-динамічними порушеннями хребта; вібраційну хворобу другого ступеня, синдром вегето-сенсорної поліневропатії зі стійкими дегенеративно-дистрофічними змінами у кістках рук (деформуючий артроз ліктьових суглобів другої стадії, деформуючий артроз проміневозапястних суглобів).

06 грудня 2018 року за результатами огляду МСЕК йому встановлено 65 % втрати працездатності за сукупністю (40 % за хронічною вертеброгенною попереково - крижовою радикулопатія, 25 % за вібраційною хворобою) безстроково та ІІІ групу інвалідності. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 листопада 2014 року встановлено, що причиною та обставинами, виниклих у нього профзахворювань, є наявність шкідливих умов праці. Після отримання інвалідності по профзахворюванню він відчуває моральні страждання, які полягають у порушенні його ритму і укладу життя. У зв'язку з отриманими профзахворюваннями, відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, з'явилось почуття страху за життя та здоров'я, яке з кожним днем погіршується. Лікування дає слабкі результати. Для відновлення нормальних життєвих відносин необхідні додаткові умови та матеріальні кошти.

В рахунок відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 33 000 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, 19 500 гривень.

Стягнуто з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до норм законодавства України, ст.ст. 1, 2 і 14 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, кожний має право на життя і соціальний захист, на забезпечення у разі втрати працездатності та відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Стягуючи моральну шкоду, суд врахував думку відповідача про те, що згідно судової практики за останні 2 роки, стягнення моральної шкоди, завданої Державним підприємством «Торецьквугілля», розмір відшкодування моральної шкоди розраховувався, виходячи з 300 грн. за один відсоток втрати працездатності. Вважає, що такий розрахунок відшкодування є помилковим, оскільки судова практика у справах є різною, а з урахуванням росту інфляції за 2014 - 2019 роки, такий розрахунок відшкодування моральної шкоди не відповідає задоволенню мінімальних вимог постраждалого.

Визначаючи розмір моральної шкоди в 33 000 грн. про стягнення з відповідача, позивач виходив з того, що якщо б він не захворів, то мав би змогу працювати, враховуючи його вік (ІНФОРМАЦІЯ_1), а втративши можливість працювати за спеціальністю, він змушений шукати іншу роботу, з меншим розміром заробітної плати. Після захворювання він вважає себе тягарем в родині, де раніше був годувальником (а.с. 44 - 45).

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надіслав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 33 000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлені наступні неоспорені обставини.

З 26 грудня 1990 року позивач ОСОБА_1 працював у відповідача в підземних умовах праці, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

За час роботи на шахті позивач одержав професійні захворювання: хронічну вертеброгенну попереково - крижову радикулопатію зі стійким больовим, м'язово-тонічним, корінцевим синдромом справа, зі статико - динамічними порушеннями хребта; вібраційну хворобу другого ступеня, синдром вегето - сенсорної поліневропатії зі стійкими дегенеративно-дистрофічними змінами у кістках рук (деформуючий артроз ліктьових суглобів другої стадії, деформуючий артроз проміневозапястних суглобів), що підтверджується медичним висновком Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» № 1232/1165 від 07 листопада 2014 року (а.с. 9 ).

У відповідності до акту (форма П-4) розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 листопада 2014 року, професійні захворювання у ОСОБА_1 виникли у зв'язку з важкістю праці 480-720 Вт при ГДР 90 Вт - до 80 % робочої зміни, вимушеної робочої пози при пересуванні по гірничим виробкам крутого падіння до 60 % робочої зміни, нахилів тулубу до 60 % - до 400 разів за зміну. Локальна вібрація до 118 ДБ при ГДР 112 ДБ до 60 % робочої зміни. Температура повітря на робочих місцях до 32 градусів при відносній вологості повітря до 90 %, швидкості руху повітря 0,5 - 2 м/с (а.с. 13).

Згідно довідки серії АБ № 0045371 від 06 грудня 2018 року, виданої Обласною профпатологічною медико-соціальною комісією м. Краматорськ, позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 40 % - за хронічну попереково - крижову радикулопатію, а 25 %- вібраційну хворобу) та ІІІ групу інвалідності (а.с. 8).

Як вбачається з довідки серії 10 ААА № 243978 від 25 листопада 2014 року Обласної профпатологічної медико-соціальної комісії м. Краматорськ, наданої позивачем, йому первісно встановлено 65 % втрати професійної працездатності (40%- хронічна радикулопатія, 25%- вібраційна хвороба) та ІІІ групу інвалідності (а.с. 61).

При вирішенні справи суд дійшов висновку, що саме внаслідок шкідливих підземних умов праці у відповідача ОСОБА_1 виникли професійні захворювання, що призвели до втрати ним 65 % професійної працездатності, чим йому завдано моральну шкоду.

При цьому суд першої інстанції посилався на ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому шкоди.

Суд зазначив, що згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд дійшов до переконання, що внаслідок шкідливих умов праці позивач отримав професійні захворювання та3 групу інвалідності.

Проаналізувавши докази у справі, суд дійшов висновку, що ушкодження здоров'я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4, в якому роз'яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 33 000 грн. суд визнав завищеною.

Виходячи із засад розумності, справедливості, характеру і тривалості моральних страждань позивача, стану його здоров'я, ступеню вини відповідача, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного підприємства Торецьквугілля» в розмірі 19 500 грн. та стягнув зазначену суму з відповідача на користь позивача, частково задовольнивши заявлені позовні вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обгрунтовано частково задовольнив заявлений позов, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 19 500 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального права, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, та апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання позивачем професійних захворювань та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах праці, що у свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

У відзиві на позовні вимоги ОСОБА_1, заявлені до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, відповідач визнав вимоги у розмірі 19 500 грн., зазначивши що розмір моральної шкоди має визначатися з урахуванням всіх обставин справи. Представник відповідача вказав, що Державне підприємство забезпечує роботою близько трьох тисяч робітників міста Торецьк Донецької області (розташованого на передній лінії проведення ООС) та фінансове становище підприємства не дозволяє виплату значно більших сум у відшкодування моральної шкоди, що в іншому випадку приведе до закриття підприємства (а.с. 34-35).

При вирішенні справи суд правильно посилався на норми КЗпП України, ЦК України, Рішення Конституційного Суду України, які регулюють спірні правовідносини, та врахував вимоги ст.ст.1-2, 14 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод.

При визначенні розміру стягнення моральної шкоди суд керувався роз'ясненнями, що надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4, в якому вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Виходячи із засад розумності, справедливості, характеру і тривалості моральних страждань позивача, стан здоров'я потерпілого,та ступеню вини відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір моральної шкоди підлягає одноразовому стягненню з відповідача в 19 500 грн. При цьому суд врахував, що ушкодження здоров'я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного с тану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Саме на ці обставини посилається в апеляційний скарзі ОСОБА_1, які вже враховані судом першої інстанції при вирішенні справи.

Правові висновки з цього питання суд мотивував та виклав їх у рішенні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного обгрунтування заявлених позовних вимог, які суд ретельно перевірив та висновки щодо розміру стягнення моральної шкоди належно мотивував.

При вирішенні справи суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, а тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: