ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

24 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 628/3768/18

провадження № 22-ц/818/2399/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

імя (найменування) сторін:

позивач Харківський національний університет внутрішніх справ,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2019 року в складі судді Демченко І.М.,

у с т а н о в и в :

В грудні 2018 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі ХНУВС) в особі представника ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача на користь ХНУВС витрати, пов'язані з утриманням курсанта в університеті в загальному розмірі 126 396 грн. 11 коп.

Позов мотивовано тим, що наказом ХНУВС від 10 серпня 2012 року № 319 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ та зарахованого курсантом університету з 13 серпня 2012 року. 01 вересня 2012 року між ХНУВС, ОСОБА_1 та Головним управлінням Міністерста Внутрішніх Справ України в Харківській області (далі ГУ МВСУ в Харківській області) було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом ХНУВС від 21 вересня 2016 року № 252 о/с ОСОБА_1 зараховано до складу слухачів денної форми навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня вищої освіти «магістр» з 01 вересня 2016 року. 14 лютого 2018 року відповідача відраховано зі складу слухачів, які здобули освітній ступінь «магістр» та направлено до Головного управління Національної поліції в Харківській області (ГУ НП в Харківській області) для подальшого проходження служби. Однак, 17 липня 2018 року на підставі наказу ГУ НП в Харківській області № 185 о/с ОСОБА_1 звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», тобто за власним бажанням.

Зазначає, що на підставі частини 7 статті 18 Закону України «Про міліцію», частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 2 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, пунктів 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, а також умов договору від 01 вересня 2012 року та контракту від 01 листопада 2017 року, у звязку зі звільненням з органів по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, відповідач повинен відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі:

за період з 13 серпня 2012 року по 18 червня 2016 року в загальному розмірі 41 036 грн. 85 коп., що складається з: грошового забезпечення 11 525 грн. 49 коп.; продовольчого забезпечення 8 672 грн. 10 коп.; речового забезпечення 4 149 грн. 95 коп.; вартості житлово комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 16 689 грн. 31 коп.;

за період з 01 вересня 2016 року по 17 лютого 2018 року в загальному розмірі 85 359 грн. 26 коп., що складається з: грошового забезпечення 77 884 грн. 99 коп.; речового забезпечення 1 503 грн.; вартості комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 5 971 грн. 27 коп.

ОСОБА_1 позов не визнав, у поданому 09 січня 2019 року відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що позовні вимоги ХНУВС є незаконними та необґрунтованими. Нарахування понесених витрат на житлово-комунальні послуги, харчове та продовольче забезпечення за період з вересня 2013 року по червень 2016 року є безпідставним, оскільки він проживав поза межами ХНУВС та не користувався цими послугами. Довідка про фактичні витрати, повязані з утриманням магістра ХНУВС за період з 01 вересня 2016 року по 17 лютого 2018 року не відповідає дійсності, оскільки його зараховано до складу слухачів 1-го курсу факультету № 1 денної форми навчання за державним замовленням для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» до ХНУВС 01 вересня 2016 року, а контракт про здобуття освіти укладено 01 листопада 2017 року, що свідчить про те, що на момент його зарахування до складу слухачів ХНУВС він не був ознайомлений з його умовами та його не попереджали, що контракт буде укладено у майбутньому. Умови цього контракту, другий примірник який йому не надавався, не містять строку його дії, що свідчить про створення вкрай невигідних умов. Тристоронній договір від 01 вересня 2012 року укладався з ГУ МВС України на Південній залізниці, який Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2015 за № 730 ліквідовано, у звязку з чим вважає, що умови договору замовником виконані не були.

Зазначає, що посилання позивача на норми Закону України «Про Національну поліцію», як на підставу позову, є недоцільним, оскільки цим нормативно-правовим актом врегульовано правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, та він не поширюється на відносини у сфері освіти. Закон України «Про вищу освіту» не передбачає укладення договорів на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі та контрактів на здобуття освіти, як і не передбачає відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі.

Причиною звільнення зі служби у Національній поліції стало порушення норм трудового законодавства, адже його не було забезпечено належними умовами для виконання покладених на нього службових обовязків; керівництвом територіального органу поліції не дотримувалися норми тривалості робочого часу та робочого тижня, оскільки він у вихідні та святкові дні без будь-яких компенсацій, передбачених законодавством, неодноразово залучався до охорони публічного порядку та публічної безпеки, що не входило до його функціональних обовязків, як слідчого відділу Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ХНУВС витрати, повязані з утриманням в університеті в загальному розмірі 126 396 грн. 11 коп. та 1 895 грн. 94 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, тому відповідно до умов договору від 01 вересня 2012 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та контракту від 01 листопада 2017 року № 1739м він зобов'язаний відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі.

14 березня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що перевіряючи юридичну та фактичну обгрунтованість мотивів позовної заяви ХНУВС, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач пропустив позовну давність в частині звернення з вимогою про відшкодування фактичних витрат, повязаних з утримання у навчальному закладі за період з 13 серпня 2012 року по 18 червня 2016 року в розмірі 41 036 грн. 85 коп., що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині; тристоронній договір від 01 вересня 2012 року укладався з ГУ МВС України на Південній залізниці, який Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2015 за № 730 ліквідовано, у звязку з чим, відповідно до частини 1 статті 609 ЦК України договірні відносини між ним та ГУ МВС України на Південній залізниці припинились в 2015 році; нарахування понесених витрат на житлово-комунальні послуги, харчове та продовольче забезпечення за період з вересня 2013 року по червень 2016 року є безпідставним, оскільки він проживав поза межами ХНУВС та не користувався цими послугами; довідка про фактичні витрати, повязані з утриманням магістра ХНУВС за період з 01 вересня 2016 року по 17 лютого 2018 року не відповідає дійсності, оскільки його зараховано до складу слухачів 1-го курсу факультету № 1 денної форми навчання за державним замовленням для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» до ХНУВС 01 вересня 2016 року, а контракт про здобуття освіти укладено 01 листопада 2017 року, що свідчить про те, що на момент його зарахування до складу слухачів ХНУВС він не був ознайомлений з його умовами та його не попереджали, що контракт буде укладено у майбутньому; суд першої інстанції не взяв до уваги, що Законом України від 01 липня 2014 року № 1556 VII, яким внесено зміни до Закону України «Про освіту», частину 2 статті 52 цього Закону якою визначався обовязок відпрацювати 3 роки, було виключено.

ХНУВС рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Чатиною 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу ректора ХНУВС від 10 серпня 2012 року № 319 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання за напрямом підготовки «правознавство» з 13 серпня 2012 року з присвоєнням звання «рядовий міліції».

01 вересня 2012 року між ХНУВС, ГУ МВС України на Південній залізниці та рядовим міліції ОСОБА_1 укладено договір про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом «правознавство».

Відповідно до умов пунктів 7.4., 7.5 цього договору його дія поширюється на правовідносини, що виникли до його підписання, він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Наказом ректора ХНУВС від 18 червня 2016 року № 164 о/с випускника 4-го курсу факультету № 1 за напрямом підготовки «правознавство» лейтенанта поліції ОСОБА_1 відраховано зі складу курсантів ХНУВС з 18 червня 2016 року та відкомандировано до ГУ НП в Харківській області.

Наказом ректора ХНУВС від 21 вересня 2016 року № 252 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1, який прибув по переводу з ГУ НП в Харківській області, з 01 вересня 2016 року зараховано до складу слухачів 1-го курсу факультету № 1 за спеціальністю «Право» (термін навчання 1 рік 6 місяців) денної форми навчання за державним замовленням для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» з виплатою грошового забезпечення відповідно до наказу МВС України від 06 червня 2016 року за № 260.

01 листопада 2017 року між ХНУВС, ГУ НП в Харківській області та лейтенантом поліції ОСОБА_1 укладено контракт про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти «магістр» за спеціальністю «право».

Відповідно до пунктів 5, 6 цього контракту він набирає чинності з моменту підписання і діє до 14 лютого 2021 року, та відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його підписання, а саме з дати зарахування особи на навчання.

Після закінчення університету та отримання диплому про вищу освіту наказом університету від 14 лютого 2018 року № 62 о/с ОСОБА_1 був відряджений для подальшого проходження служби в ГУ НП в Харківській області.

Наказом ГУ НП в Харківській області ОСОБА_1 було призначено на посаду слідчого слідчого відділу Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області та 07 червня 2018 року ознайомлено з його функціональними обовязками.

17 липня 2018 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості слідчого відділу Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області звільнено відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», тобто за власним бажанням (а.с. 5, 9-16, 66-69, 94-95).

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно з статтею 18 Закону № 565-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

07 листопада 2015 року набрав законної сили Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Частиною 1 статті 1 Закону № 580-VIII встановлено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Таким чином, працівник поліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до частини 4 статтті 74 Закону № 580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судовим розглядом встановлено, що 17 липня 2018 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості слідчого відділу Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області, який перебував на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнено відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону Закону № 580-VIII, тобто за власним бажанням.

При цьому відповідач не відпрацював три роки, як це було визначено умовами договору від 01 вересня 2012 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та контракту від 01 листопада 2017 року № 1739м.

Суд першої інстанції зробив висновок, що спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов'язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

З таким висновком суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки спори, що пов'язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій ОСОБА_3 Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина 1 статті 377 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина 2 статті 377 ЦПК України).

З урахуванням вказаного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 255, частини 2 статті 377 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Оскільки вказаного клопотання матеріали справи не містять, вирішення питання про повернення судового збору є передчасним.

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 255, ст. ст. 260, 261, ч. 1 ст. 369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2019 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, повязаних з утримання у навчальному закладі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.П. Коваленко

ОСОБА_4