1Справа № 335/188/17 2/335/36/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Кудряшової Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння та земельних ділянок та виділення частки в натурі,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у нерухомому майні, виділення частки в натурі.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті його батька ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, а саме: домоволодіння з житлових будинків літ. „А", літ. „Б" з надвірними будівлями та спорудами, розташованих на земельній ділянці загальною площею 0,0980 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; крамниці продовольчих та непродовольчих товарів літ. „О-2", розташованої на земельній ділянці загальною площею 0,0284 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; кіосків літ. „К", літ. „М", розташованих на земельній ділянці загальною площею 0,0020 га, з цільовим призначенням для розташування об'єкту торгівлі.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., відповідно до якого все належне йому майно заповів ОСОБА_2, який рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2015 року було визнано недійним.

Крім того, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Л.В. було посвідчено заповіт ОСОБА_6, відповідно до останній заповів позивачу ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У видачі свідоцтва про право на спадщину, яка не охоплена заповітом, та яку ОСОБА_1 спадкує за законом, позивачу було відмовлено постановою нотаріуса, у зв'язку із ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати за ним право власності на належну йому частку спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6

Крім того, Позивач, посилаючись на те, що між ним та іншими спадкоємцями - відповідачами у справі, відсутня домовленість щодо поділу (виділу) в натурі часток у майні, яке перейшло до них в порядку спадкування за померлим ОСОБА_6, та неможливість укладення договору про поділ майна, що перебуває у спільній власності, просив суд, виділити в натурі належну йому в порядку спадкування частку майна.

Ухвалою судді від 06.01.2017 року позовну заяву було залишено буз руху із зазначенням недоліків позову, на виконання якої 30.01.2017 року позивачем було подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді від 13.02.2017 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, відкрито провадження у справі, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. спадкову справу після померлого ОСОБА_6, витребувано у Третьої Запорізької державної нотаріальної контори м. Запоріжжя спадкову справу після смерті ОСОБА_9

Ухвалою суду від 27.03.2017 року за клопотаннями учасників процесу провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішення по справі №335/11738/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Ухвалою суду від 24.07.2017 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 14.09.2017 року за клопотаннями учасників процесу провадження по справі було зупинено до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області по цивільній справі №335/11738/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31.10.2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5, скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2017 року про зупинення провадження у справі, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 22.01.2018 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Представником відповідачів 02.02.2018 року подано відзив на позов, в якому вона заперечує проти позовних вимог, зазначає, що позивач не надав суду доказів про неможливість отримання правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно. Крім того, позивачем не запропоновано конкретні варіанти поділу домоволодіння та крамниці, а кіоски взагалі не увійшли до складу спадкового майна, так як були відчужені спадкодавцем третій особі до його смерті за договором дарування від 11.03.2010 року.

Позивачем 12.02.2018 року суду надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що договір дарування, на який посилається відповідач у відзиві, не є належним доказом на підтвердження відчуження кіосків, так як у цьому договорі вони позначені номерами, а не літерами. З приводу поділу крамниці зазначив, що на час подання відповіді на відзив у суді касаційної інстанції перебуває його касаційна скарга, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.08.2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2017 року, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 крамниці. Отже, у випадку задоволення касаційної скарги частка у спадковому майні може бути змінена з 1/6 на 1/3.

Представником відповідачів 23.02.2018 року подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що позивач має змогу отримати свідоцтво про право власності у приватного нотаріуса Чепкової О.В., якою заведено нотаріальну справу після смерті ОСОБА_6, копії правовстановлюючих документів долучені до матеріалів цієї справи. Щодо вимоги про поділ домоволодіння вказано, що така вимога є передчасною з огляду на те, що відповідні права позивача на нерухоме майно не зареєстровані в установленому законом порядку. Щодо встановленні тотожності відчужених спадкодавцем кіосків зазначено про паспорту кіоску, який є підтвердженням права власності на нього третьої особи, у той час, як техпаспорт, копія якого надана позивачем, виготовлений у 2009 році до відчуження кіосків; на момент укладення договору дарування один з кіосків вже був знесений. Вимоги про поділ крамниці також вважає передчасними з огляду на продовження касаційного розгляду у пов'язаній справі.

22.02.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину спадкового майна: домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається з: житлового будинку літера "А" та житлового будинку літера "Б" з надвірними будівлями та спорудами; земельної ділянки площею 0,0980 га, земельної ділянки площею 0,0284 га, земельної ділянки площею 0,0020 га; виділити в натурі 1/3 домоволодіння та земельних ділянок; виключити зі складу відповідачів ОСОБА_5 з огляду на те, що вона відмовилась від своєї частки у спадщині на користь другого відповідача ОСОБА_2; залишити без розгляду позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/3 частину кіосків та крамниці продовольчих та непродовольчих товарів.

Представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на уточнену позовну заяву, в якій повторно зазначено про передчасність позовних вимог щодо поділу майна.

У підготовчому судовому засіданні, з урахуванням думки учасників процесу, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та земельних ділянок та виділення частки в натурі.

Ухвалою суду від 01.03.2018 року закрито підготовче провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння та земельних ділянок та виділення частки в натурі та призначено справу до судового розгляду по суті, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/ 3 частину кіосків та крамниці продовольчих та непродовольчих товарів та виділення в натурі залишено без розгляду. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги за уточненим позовом підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, вважають, що позивач може оформити спадкові права самостійно у позасудовому порядку, позовні вимоги про виділення частки спадкового майна в натурі вважають необґрунтованими та передчасними.

Заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 26.11.2012 року, актовий запис № 6658 (а.с. 8).

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6, зокрема, входить:

- домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається з: житлового будинку літера "А" та житлового будинку літера "Б" з надвірними будівлями та спорудами, розташоване на земельній ділянці площею 1 259 кв.м., яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кікоть А.Г. 14.04.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1000, що підтверджується Витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно № 22631904 від 04.05.2009 року (а.с. 106, 115);

- земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,0980 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 28.10.2016 року (а.с. 119 - 122);

- земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,0020 га, для розташування об'єкту торгівлі (кіоску № 4), яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 28.10.2016 року (а.с. 125 - 128);

- земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_8 площею 0,0284 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_7, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 28.10.2016 року (а.с. 130-133).

Підстав для висновку про неналежність правовстановлюючих документів на спадкове майно або їх невідповідність нормам Закону на час виникнення права власності у спадкодавця судом не встановлено.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9, виданого Орджонікідзевським р/б ЗАГС м. Запоріжжя, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6, актовий запис № 1681, отже позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 на підставі ст. 1261 ЦК України.

Реалізовуючи свої спадкові права 04.04.2013 року позивач ОСОБА_1 після смерті батька прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини з відповідною заявою.

З матеріалів спадкової справи № 28/2012, заведеної після смерті ОСОБА_6, встановлено, що окрім позивача спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його син ОСОБА_2 та дружина померлого - ОСОБА_5. ОСОБА_2 27.11.2012 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В.. ОСОБА_6 20.05.2013 року подала нотаріусу письмову заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_2

Отже, враховуючи коло спадкоємців за законом, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України, відповідно до якої, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги, шляхом подання відповідної заяви нотаріусу прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, розмір якої становить 1/3 частину від спадкового майна.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. від 21.02.2018 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_6 на 1/3 частку спадкового майна у зв'язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 138).

На підставі аналізу наданих позивачем та витребуваних судом доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, в обґрунтовання позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, виходячи з наступного.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Таким чином, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач ОСОБА_1, який є сином померлого ОСОБА_6, є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що „видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна". Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" у пункті 23 роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Доводи відповідача та його представника про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно з тих підстав, що позивачем не надано доказів про неможливість отримання правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, а також посилання на те, що позивач має змогу отримати свідоцтво про право власності у приватного нотаріуса на підставі копій правовстановлюючих документів, долучених до матеріалів спадкової справи, чи дублікатів таких документів спростовуються матеріалами справи. Відповідачем не спростовано доводи позивача про неможливість отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно та не наведено, за яких умов позивач самостійно в порядку, передбаченому законом, міг отримати свідоцтво про право на спадщину, та, що саме за таких умов позовні вимоги не можуть бути вирішені судом.

Статтею 358 ЦК України передбачено , що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Виходячи з того, що сторони у справі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 та прийняли спадщину після його смерті у відповідних частках спадкового майна, та, враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо користування цим майном як спільною частковою власністю, доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову суд не приймає, оскільки судом встановлено наявність між сторонами спору у правовідносинах, які виникають з прав на спадкування, вирішення якого підлягає в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України , власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" у пункті 27 роз'яснив, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягає використанню національними судами України як джерело права.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини" Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

З аналізу зазначених правових норм та роз'яснень про застосування норм матеріального права, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, не може бути розцінена судом, як невжиття позивачем належних правових заходів, та не є підставою для позбавлення спадкоємця права на належне йому майно.

Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав в оформлені прав на спадщину передбачені законом і відповідають йому, а тому, враховуючи, що позивачем підтверджено неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті батька за відсутності правовстановлюючих документів, суд вважає позовні вимоги про визнання права власності на зазначене у позові спадкове майно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про виділення йому в натурі 1/3 частки спадкового майна, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Статтею 367 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Таким чином, Законом регламентовано виділення часток майна в натурі між співвласниками такого майна. Обґрунтуванням технічної можливості виділення частки є висновок судової будівельно-технічної експертизи.

Статтею 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Порядком Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови КМУ

від 23.08.2016 року № 553 визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява.

Проте, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про виділення в натурі 1/3 частки спадкового майна, не ґрунтуються на Законі.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, право власності, визнане рішенням суду набувається особою після набрання ним законної сили, та у свою чергу реєструється власником у встановленому законом порядку.

Позовні вимоги про виділення в натурі частки спадкового майна не можуть випереджувати набрання рішенням про визнання права власності на майно законної сили, тому такі вимоги є передчасними, їх вирішення судом за викладених обставин суперечить основним засадам цивільного судочинства, у зв'язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.

За викладених обставин, оцінивши докази, надані сторонами у справі та отримані судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, та суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/3 частину спадкового майна: домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається з: житлового будинку літера "А" та житлового будинку літера "Б" з надвірними будівлями та спорудами, та земельних ділянок: загальною площею 0,0980 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; загальною площею 0,0284 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; загальною площею 0,0020 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для розташування об'єкту торгівлі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння та земельних ділянок та виділення частки в натурі - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається з: житлового будинку літера "А" та житлового будинку літера "Б" з надвірними будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/3 частину земельних ділянок: загальною площею 0,0980 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; загальною площею 0,0284 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; загальною площею 0,0020 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для розташування об'єкту торгівлі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині в задоволені позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.04.2019 року

Суддя: В.В.Калюжна