Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 431/4350/15-ц

провадження № 61-23782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Луганської області від 20 лютого 2018 рокуу складі колегії суддів: Єрмакова Ю. В., Авалян Н. М., Лозко Ю. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 30 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № LGB06381232, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 9 907,00 доларів США на строк до 28 березня 2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. За умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний погашати отриманий кредит згідно графіка, який є невід'ємною частиною дійсного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 27 липня 2015 року становить 14 619,42 доларів США, що за курсом 22,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 липня 2015 року складає

322 650,60 грн. Враховуючи рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 січня 2012 року, яким з відповідача була стягнута сума заборгованості у розмірі 4 650,72 доларів США, різниця становить 9 968,70 доларів США, що за курсом 22,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 липня 2015 року складає 220 009,21 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року № LGB06381232 в розмірі 9 968,70 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 липня 2015 року становить 220 009,21 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області

від 01 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред'явлення вимоги, про що було заявлено відповідачем в суді першої інстанції.

Постановою апеляційного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області

від 01 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами по кредитному договору від 30 березня

2007 року № LGB0AK06381232 станом на 27 липня 2015 року в розмірі 36 533,57 грн.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за період з 20 серпня 2011 року по

13 квітня 2014 року та заборгованості за процентами за період з 20 серпня 2011 року по 18 жовтня 2012 року відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

У задоволенні інших позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2007 року № LGB0АК06381232 відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 602,60 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за процентами по кредитному договору в розмірі 36 533,57 грн, апеляційний суд виходив із того, що оскільки рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 січня 2012 року щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (в тому числі і тіло кредиту) виконано не було, а отже, правовідносини щодо зобов'язання боржника стосовно погашення заборгованості, не припинилися, а тому у позивача є право на отримання з відповідача відповідних сум, належних йому відповідно до договору або закону у межах строків позовної давності.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

27 березня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами по кредитному договору від 30 березня 2007 року № LGB0АК06381232 станом на 27 липня 2015 року в розмірі 36 533,57 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, стягнувши суму процентів за кредитом по 19 жовтня 2015 року, в той час як позивач просив стягнути заборгованість станом на 27 липня 2015 року.

У зв'язку із зверненням АТ КБ «ПриватБанк» до суду ще 31 жовтня 2011 року з позовом про стягнення заборгованості, банк тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Відтак, банк мав право звернутися з новим позовом до суду про стягнення нарахованих за кредитом процентів протягом трьох років починаючи з 31 жовтня

2011 року, що також відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2011 року у справі № 6-188цс16.

В даному випадку банк звернувся до суду з даним позовом 19 жовтня

2015 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційних скарг:

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Старобільського районного суду Луганської області.

18 червня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

19 червня 2018 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з постановою апеляційного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами по кредитному договору від 30 березня

2007 року № LGB0АК06381232 станом на 27 липня 2015 року в розмірі

36 533, 57 грн.

В іншій частині постанова апеляційного суду Луганської області

від 20 лютого 2018 року не оскаржується, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Фактичні обставини справи, встановлені судами:

Суди встановили, що 30 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу 15 травня 2015 року - ОСОБА_1.) був укладений кредитний договір № LGB06381232, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 9 907,00 доларів США на строк до 28 березня

2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. За умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний погашати отриманий кредит згідно графіка, який є невід'ємною частиною дійсного договору.

У справі № 2-1255/11 банк звертався до суду з позовом до позичальника та рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 30 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 066,24 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 4 161,26 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 69,93 доларів США, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 356,43 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 63,10 доларів США.

У справі, яка переглядається, предметом позовних вимог банку є, зокрема. заборгованість по процентам за користування кредитом, яку АТ КБ «ПриватБанк» продовжувало нараховувати за кредитним договором після ухвалення судового рішення у справі № 2-1255/11.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відступаючи від зазначеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

АТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних до сплати відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, звернувшись у жовтні 2011 року до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів з ОСОБА_1 у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку право банку нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після пред'явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Крім того, висновок суду апеляційної інстанції про застосування частини першої статті 1048 ЦК України щодо визначення розміру процентів за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного банку України є помилковим, оскільки банк звернувшись в 2011 році до відповідача з позовними вимогами про стягнення заборгованості, цим самим зміним строк виконання основного зобов'язання. А тому після зміни такого строку, банк має право на захист свого порушеного права за правилами статті 625 ЦК України.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляло, зважаючи на те, що вимоги банку у цій справі в оскаржуваній частині постанови суду апеляційної інстанції стосуються лише стягнення процентів за користування кредитом, які кредитодавець нарахував після ухвалення у справі № 2-1255/11 рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 січня 2012 року, Верховний Суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у справі немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, то постанову апеляційного суду Луганської області

від 20 лютого 2018 року у частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом слід скасувати, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову банку.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції у сумі 6 600,26 грн.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами по кредитному договору скасувати.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами по кредитному договору, - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції у розмірі

6 600,26 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило