Справа № 439/837/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/2745/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 17 червня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 шлюбі в них народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з дружиною не склалося, шлюбні відносини фактично припинилися.

У шлюбі ними було набуто:

вбудоване приміщення торгового залу за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,5 кв.м.;

кошти на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк».

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від лютого 2017 року позивач на підставі ст.ст.60, 70, 71 СК України просив:

визнати набуте під час шлюбу майно - приміщення торгового закладу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в сумі 1 345 204,4 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за частку у спільному майні в сумі 672 602,18 гривень;

визнати за ним Ѕ коштів відповідно до договору депозитного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути такі на його користь (а.с.207-210).

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку за депозитним договором НОМЕР_1 в сумі 1650 Євро та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку грошових коштів в сумі 825 Євро, що станом на день розгляду справи відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 26667 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 38 коп.

У позовній вимозі ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання вбудованого приміщення торгового закладу за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю в сумі 1 345 204.40 грн. та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні в сумі 672 602.18 грн. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 551.20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що позовна вимога щодо визнання за ОСОБА_1 1/2 частини коштів відповідно до депозитного рахунку № НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до відомостей поданих банком на запит суду, кошти на депозиті відсутні.

Крім цього вказує, що ОСОБА_5 не назвав джерела їх походження лише сказав, що це весільний подарунок подружжю проте, вказане не було підтверджено жодними доказами, а надані позивачем довідки про доходи, підтверджують відсутність доходів у валюті, згідно довідки про доходи за попереднім місцем праці, відомості про отримання доходів у валюті теж відсутні.

Разом з тим, позивач не заперечив, що в період з 2000 по 2011 роки, мати відповідача ОСОБА_6 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 перебували на заробітках в Іспанії і щомісячно передавала, своїй дочці ОСОБА_8 , кошти у валюті.

Звертає увагу суду, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Просить скасувати судове рішення у частині задоволення позову, а саме -поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку за депозитним договором №8АМБШ005 у сумі 1650 Євро та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку грошових коштів в сумі 825 євро, що станом на день розгляду справи відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 26667,38 гривень, та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Судове рішення, в частині де відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання вбудованого приміщення торгового закладу за адресою АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 672 602,18 гривень, залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що рішення суду в частині відмови в задоволенні стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні в сумі 672 602,18 грн. підлягає скасуванню, як таке, що винесене з порушенням вимог матеріального права ст.ст. 60, 61, 65,70 Сімейного кодексу України, та норм процесуального права а саме ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції не застосував презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, згідно якої спірне нежитлове приміщення було збудоване за період шлюбу та в інтересах сім`ї, та підлягає поділу ї визнанню за позивачем права власності на 1/2 частину.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні в сумі 672602,18 грн. скасувати та прийняти постанову, якою задоволити позовну вимогу щодо стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя в сумі 672 602,18 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_2 , пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а також набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як зазначено у ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 ст. 62 СК України передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2006 року.

У шлюбі в них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя не склалося, рішенням Бродівського районного суду Львівської області 09 вересня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.114).

Також встановлено, що 10 червня 1996 ОСОБА_2 набула у власність 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, що видане Золочівським МБТІ 10 червня 1996 (а.с.28).

16 червня 2011 на підставі договору дарування 3/4 часток квартири, ОСОБА_2 прийняла в дар 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що стверджується відповідним договором дарування, копія якого долучена до матеріалів цивільної справи.

Квартира, частки якої даруються, розташована у цегляному будинку та складається з двох житлових кімнат, житловою площею - 31,1 кв.м., загальною площею - 50,9 кв.м.

Відповідно до відомостей, вкладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №34338493, виданого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 31 травня 2012 року, вартість ѕ часток квартири, що дарується становить 47 816 гривень (а.с.34)

Оскільки 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_2 до шлюбу, а інші 3/4 частини в період шлюбу, але на підставі договору дарування, таке нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , що не заперечувалося сторонами як в суді першої так й апеляційної інстанції.

Згідно рішення виконкому Бродівської міської ради №73 від 26 лютого 2013 року дозволено ОСОБА_2 використовувати приміщення квартири АДРЕСА_1 як нежитлові для влаштування торгового закладу з індивідуальним опаленням (т.1 а.с.31).

26 листопада 2014 року реєстраційною службою Бродівського районного управління юстиції видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме мано - вбудоване приміщення торгового закладу за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа 55,5 кв.м.

Отже, внаслідок реконструкції квартири під нежитлове приміщення загальна площа новоствореного майна збільшилася на 5.5 м.кв.

Відповідно до висновку судової будівльно-технічної експертизи №4017/4018 від 26.12.2017, ринкова вартість вбудованого приміщення торгового закладу АДРЕСА_1, в цінах на час проведення експертизи становить 1 408 959 грн

Однак, враховуючи, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт істотного збільшення вартості спірного нерухомого майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, а також вартості цих робіт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання вбудованого приміщення торгового закладу, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в сумі 1 345 204,4грн. та про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні в сумі 672 602,18 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині рішення суду не спростовують.

Також судом встановлено, що в період шлюбу у ОСОБА_2 були певні заощадження у розмірі 1650 Євро, які остання на підставі договору від 24 жовтня 2012 розмістила на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» і які були нею достроково зняті 04 серпня 2016, тобто період, коли судом розглядався спір між сторонами про поділ майна подружжя.

Такі кошти набуті сторонами за час шлюбу, джерело їх походження - спільні заощадження подружжя, а відтак частка позивача при поділі цього майна становить 825 Євро, що станом на день розгляду справи відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 26 667 гривень 38 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині рішення суду також не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.