ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2817/17 Номер провадження 22-ц/814/1317/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

при секретарі Лимар О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Блажко І.О. по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною позовною заявою. Зазначав, що на підставі окремої ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-508/2009 у ЄРДР 07 лютого 2013 року зареєстроване кримінальне провадження №0000386 за фактом підроблення рішення виконавчого комітету Тахтаулівської сільської ради № 82 від 28 червня 1995 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Вважає, що вказані обставини безпосередньо стосуються його законних прав та інтересів щодо правомірного користування земельною ділянкою площею 0,15 га на території Тахтаулівської сільської ради.

Зазначав, що з моменту винесення Полтавським районним судом Полтавської області окремої ухвали відповідач не вчиняв жодних дій щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження, винна у вчиненні злочинів особа до кримінальної відповідальності не притягнута, що , в свою чергу , унеможливлює поновлення його законних прав та інтересів.

У зв'язку з наведеним, просив суд стягнути з Головного управління національної поліції в Полтавській області на його користь 920000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування.

Уточнивши позовні вимоги 12 червня 2018 року, ОСОБА_2 остаточно просив стягнути з Держави в особі Головного управління національної поліції України в Полтавській області відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю службових осіб Головного управління національної поліції України в Полтавській області у розмірі 920 000 грн. (а.с.158-161 т.1).

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що суд не вірно застосував норми ст. 1173 ЦК України та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органи дізнання, попереднього слідства , прокуратури і суду», на підставі яких він визначив порядок та розмір відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, визначених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Полтавським РВП ПВП ГУНП в Полтавській області здійснюється розслідування у кримінальному провадження №0000386 від 07 лютого 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 358 та ч.1 ст. 357 КК України.

11 лютого 2014 року листом №57с/03 прокуратури Полтавського району Полтавської області повідомлено ОСОБА_2, що на даний час відомості за фактом підробки рішення Тахтаулівської сільської ради внесені до ЄРДР за №0000386. У вказаному провадженні провадиться досудове розслідування, прокуратурою району надано письмові вказівки, які підлягають обов'язковому виконанню. За результатом виявлених порушень, допущених в ході досудового розслідування слідчим Кислим А.О., прокуратурою району вжито заходи прокурорського реагування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що йому як свідку по кримінальному провадженню завдано моральної шкоди працівниками ГУНП в Полтавській області, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов'язків. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди.

Одночасно, суд послався на положення ст. 28 КПК України щодо забезпечення проведення досудового розслідування у розумні строки прокурором, слідчим суддею (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), та впродовж судового провадження.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суд з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У ході судового розгляду встановлено, що позивач доводить наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди фактом тривалого розслідування кримінального провадження службовими особами Головного управління Національної поліції України в Полтавській області.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі окремої ухвали Полтавського районного суду 07.02.2013 р. зареєстроване кримінальне провадження №0000386 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358 та ч.1 ст. 357 КК України.

Вказаному факту передувало вирішення Полтавським районним судом спору, за наслідками якого ОСОБА_2. було відмовлено в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним рішення виконавчого комітету та сесії сільської ради, зобов»язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди до Тахтаулівської сільської ради Полтавського району.

При цьому, свої висновки щодо безпідставності заявлених ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позовних вимог, суд першої інстанції вмотивував посиланням на рішення Тахтаулівсьаої сільської ради №82 від 28.06.1995 р. «Про виділення пастівника», зазначаючи, що останнє є чинним, ніким не оспорюваним, а відтак приймається судом як належний доказ.

Крім того, за результатами розгляду справи, суд постановив окрему ухвалу, виконання якої було направлено до прокуратури Полтавського району для організації проведення перевірки за фактом невідповідності копії рішення № 82 і зникнення аркуша №19 погосподарської книги за 1995-2000 р.р.

Вважаючи вказане рішення Тахтаулівської сільської ради підробленим посадовими особами з метою унеможливити використання ОСОБА_2 території пастівника, останній вважає себе потерпілим від злочину, у зв'язку з чим звертався з відповідними заявами до органів досудового слідства.

Між тим, матеріалами справи доводиться та не заперечується самим позивачем, що в межах вказаних кримінальних проваджень він як потерпілий залучений не був, а викликався для дачі пояснень лише як свідок.

Вказані обставини, унеможливлюють поширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органи дізнання, попереднього слідства , прокуратури і суду», оскільки ОСОБА_2 не відноситься до суб'єктів вказаного Закону.

Крім того, заперечуючи позовні вимоги, відповідач по справі послався на те, що в межах порушених в 2013 року кримінальних проваджень здійснюються можливі заходи розслідування, в тому числі допитуються свідки, збираються докази. Зауважуючи при цьому, що вказаним рішенням визначено виділення ОСОБА_2 як мешканцю с. Тахтаулово в постійне користування земельну ділянку для пастівника на 1995-2000 р.р.

Не погоджуючись з діями органу досудового розслідування, ОСОБА_2 неодноразово оскаржував їх дії в порядку кримінально-процесуального Кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що в межах даних кримінальних проваджень ОСОБА_2 не є потерпілим, а має статус свідка, відповідного рішення компетентним органом про протиправність бездіяльності органів досудового розслідування в межах вказаних кримінальних проваджень не приймалось, питання, пов'язані з тривалим розслідуванням, вирішуються у спосіб, визначений ст. 28 КПК України, чим неодноразово користувався позивач.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду , що позивачем не доведено у встановленому законом порядку спричинення йому як свідку по кримінальному провадженню шкоди, відшкодування якої здійснюється у відповідності до положень ст. 1173, 1174 ЦК України.

Сам факт тривалого розслідування кримінального провадження не може бути підставою для визнання прав позивача порушеними і покладення на відповідачів обов'язку по компенсації відповідної моральної шкоди, оскільки такі правовідносини мають регулюватись застосуванням норм ст. 28 КПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що позивачем не було доведено факту спричинення йому як свідку по кримінальному провадженню моральної шкоди, а відтак і існування причинно-наслідкового зв'язку із діями службових осіб слідчих органів у ході розслідування кримінального провадження.

Крім іншого, позивачем не доведено визначений ним розмір морального відшкодування, з огляду на не можливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органи дізнання, попереднього слідства , прокуратури і суду», на підставі яких він визначив порядок та розмір відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Фактично зміст апеляційної скарги дублює зміст позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, правову оцінку яким було надано в судовому рішенні.

Так, апеляційна скарга , в цілому ґрунтується, на переконаннях апелянта ОСОБА_2, в тому , що злочин скоєно попереднім головою Тзхтаулівської сільської ради Пузирем О.І., який, на його думку, зловживаючи своїм службовим становищем умисно знищив рішення виконавчого комітету та аркуш справи №19 в погосподарській книзі, чим створив штучні умови для відмови в задоволенні його позовних вимог.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 березня 2019 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.

/підпис/ /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду О. І. Обідіна