Справа № 308/6118/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Готра Т.Ю.,

секретаря ЧучкаН.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року у справі №308/6118/16-ц (Головуючий: Придачук О.А.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Ужгородської районної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 червня 2013 року вона вийшла на пенсію державного службовця з посади начальника фінансово-господарського відділу Ужгородської районної ради Закарпатської області. При виході на пенсію Ужгородською районною радою їй було надано довідку від 20 червня 2013 року №236/02-15 про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», яка не містила зазначення розмірів інших виплат (матеріальної допомоги, індексації), передбачених у формі довідок, про що їй стало відомо 29.12.2015 року при отриманні нової довідки. При видачі нової довідки 30 грудня 2015 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду в м.Ужгороді з заявою про перерахунок пенсії, проте, управлінням Пенсійного фонду в м.Ужгороді листом від 14 січня 2016 року №02/к-01 відмовив їй у перерахунку та виплаті пенсії. У зв`язку з чим, позивач звертався до суду з адміністративним позовом про визнання дій управління Пенсійного фонду в м.Ужгороді неправомірними та зобов`язання нарахувати і виплатити недоплачену пенсію, починаючи із 20.06.2013 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 03 червня 2016 року її позов задоволено частково та зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату недоплаченої їй пенсії державного службовця з врахуванням суми індексації заробітної плати і виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплатити їй різницю недоплаченої суми пенсії з дня її звернення до органу Пенсійного фонду України, а саме 30 грудня 2015 року, та виплачувати їй пенсію державного службовця з врахуванням перерахунку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач зазначає, що вказаним судовим рішенням встановлено, що при призначенні пенсії їй 20 червня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області було надано довідку від 20 червня 2013 року №236/02-15, яка не містила зазначення розмірів інших виплат, а саме: матеріальних допомог та індексації. Відтак, суд не може констатувати наявність з боку управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області порушень щодо неврахування сум інших виплат, які вже зазначені у довідці від 29 грудня 2015 року №665/02-19. Суд вбачає недоліки в організації роботи саме роботодавця Ужгородської районної ради Закарпатської області, яким не було вказано достовірні дані щодо інших виплат, з яких були нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також зазначає, що діями Ужгородської районної ради Закарпатської області у результаті порушення її цивільного права позивачу завдано збитки (упущена вигода), оскільки нею не було отримано доходи, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (зазначення недостовірних даних щодо менших складових зарплати).

Із посиланням на вищезазначене та уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 просила суд стягнути з Ужгородської районної ради на її користь недоотримані нею доходи за період з 20 червня 2013 року по 30 грудня 2015 року у розмірі 20 954,78 грн., компенсацію втрати частини доходів у розмірі 11 983,07 грн. із урахуванням ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1173 ЦК України просила також стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 грн..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як Ужгородською районною радою їй було видано довідку від 20.06.2013 року про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяців роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», яка містила недостовірні дані щодо її заробітної плати стосовно інших виплат за період з 2011 року по травень 2013 року, які вплинули на розмір її пенсії та спричинило матеріальну шкоду у вигляді неотриманих доходів. Вина Ужгородської районної ради у спричинені їй збитків в частині недоотриманих нею доходів встановлена постановою Ужгородського міськрайонного суду від 03 червня 2016 року і дані обставини не підлягають доказуванню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника Ужгородської районної ради Ігнатко Н.В., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 20 червня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника фінансово-господарського відділу виконавчого апарату Ужгородської районної ради Закарпатської області за станом здоров`я та достроковим виходом на пенсію згідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.12).

20 червня 2013 року Ужгородською районною радою було видано ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати №236/02-19, де в графі «інші виплати» не зазначено будь-яких відомостей (а.с.10).

29 грудня 2015 року Ужгородською районною радою було видано ОСОБА_1 нову довідку про складові заробітної плати №665/02-19, де в графі «інші виплати» зазначено розмір отриманих ОСОБА_1 сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексацію (а.с.11).

30 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду в м.Ужгороді із заявою про перерахунок пенсії, проте управління Пенсійного фонду в м.Ужгороді листом від 14 січня 2016 року №02/к-01 відмовило їй у перерахунку та виплаті пенсії.

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду в м.Ужгороді Закарпатської області про зобов`язання здійснити нарахування та виплату недоплаченої пенсії і постановою Ужгородського міськрайонного суду від 03 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області, правонаступником якого є Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, щодо відмови ОСОБА_1 у включенні суми матеріальних допомог та суми індексації для розрахунку розміру пенсії державного службовця. Зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1 пенсії державного службовця із врахуванням суми індексації заробітної плати і виплачених сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Виплатити їй різницю недоплаченої суми пенсії з дня звернення ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду України, а саме 30 грудня 2015 року та виплачувати їй пенсію державного службовця з врахуванням перерахунку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цим рішенням суду встановлено недоліки в організації роботи саме роботодавця Ужгородської районної ради Закарпатської області, яким не було вказано достовірні дані щодо інших виплат за період з червня 2011 року по травень 2013 року з яких було нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

ОСОБА_1 пред`явила позов про стягнення упущеної вигоди, у тому числі на підставі положень ст.1173 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Таким чином, вина Ужгородської районної ради у спричиненні ОСОБА_1 збитків у частині недоотриманих доходів встановлена постановою Ужгородського міськрайонного суду від 03.06.2016 року і згідно розрахунку недоплаченої суми пенсії за період з червня 2013 року по грудень 2015 року становить 20 954,78 грн., а розрахунок компенсації втрати частини доходу за період з червня 2013 року по лютий 2017 року, який складає 11 983,07 грн. і такі підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у відповідності до ст.ст.22, 1173 ЦК України та ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір недоплаченої суми пенсії і компенсації втрати частини доходу згідно розрахунку наданого позивачем за відповідні періоди відповідачем не оспорюється.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судом роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі

незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у

порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість

продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з

оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в

якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності

порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах),

яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних

життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для

організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної

(немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним

орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої

належності.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Оскільки, позивачу були спричинені збитки в частині неотриманих доходів з вини Ужгородської районної ради, якою не було вказано достовірні дані щодо інших виплат за вищезазначені періоди, з яких не були нараховані страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і такими діями відповідачем завдано позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних страждання, яких зазнала позивач із-за неправомірності дій відповідача, що позбавило її права на достатній життєвий рівень, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, істотність вимушених змін у життєвих стосунках з оточуючими людьми, враховуючи характер та обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, судова колегія вважає, що моральну шкоду, яка підлягає стягненню слід визначити у розмірі 20 000 грн..

При постановленні рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на викладене і рішення суду підлягає скасуванню у відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.374 ЦПК України і з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково із вищезазначених підстав.

Судові витрати у відповідності до ст.133 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь держави у розмірі 1 450 грн..

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1173 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Ужгородської районної ради на користь ОСОБА_1 спричинену незаконними діями матеріальну шкоду у розмірі 20 954, 78 грн., суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 11 983,07 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн..

Стягнути з Ужгородської районної ради на користь держави судовий збір 1 450 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой