УХВАЛА

19 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 266/2144/18

провадження № 61-7749ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування витрат з найму житла,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») і просив суд стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у сумі 23 681,98 грн і 77 995, 85 грн у відшкодування витрат з найму житла, допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 19 березня 2019 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 17 січня 2018 року по 25 січня 2018 року у сумі 23 681, 98 грн, з утриманням із ПАТ «Українська залізниця» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. Стягнуто із ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат з найму житла за період із січня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 77 995, 85 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Українська залізниця» на вищевказані судові рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Згідно пункту першого частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Ціна позову у цій справі становить 101 677, 83 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн * 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (ЛеважПрестасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Посилання заявника на значний суспільний інтерес цієї справи є безпідставними, оскільки заявником не наведено логічного обґрунтування такого твердження.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування витрат з найму житла відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель