ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 645/2856/18-ц

провадження № 22ц/818/3906/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Харківська медична академія післядипломної освіти, представник відповідача - Скребець О.М.,

треті особи - Хвисюк О.М. , Національне агентство з питань запобігання корупції, представник третьої особи - Карпова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської медичної академії післядипломної освіти в частині оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року в складі судді Алтухової О.Ю.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської медичної академії післядипломної освіти, треті особи: Хвисюк Олександр Миколайович , Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, який в подальшому уточнив.

Просив визнати звільнення його з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти незаконним; поновити його на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 квітня 2018 року до дня поновлення на роботі; стягнути солідарно з відповідача та третьої особи - Хвисюка О.М. на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.; прийняти рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку; стягнути солідарно з відповідача та третьої особи - Хвисюка О.М. на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково;

визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти;

поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти;

стягнуто з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 16 квітня 2018 року по 29 травня 2019 року включно у розмірі 211 075,20 грн.;

допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

стягнуто з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.;

стягнуто з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь держави судові витрати у розмірі 2134,85 грн.;

в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

14 червня 2019 року Харківська медична академія післядипломної освіти в особі ректора Хвисюка О.М. звернулась до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення судового рішення.

Заява мотивована тим, що Навчально-науковий інститут стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти ліквідовано як структурний підрозділ академії наказом від 30 листопада 2017 року, тобто станом на теперішній час такого структурного підрозділу не існує, отже не зрозуміло, на яку посаду необхідно поновити позивача.

Вказала, що штатним розписом академії та структурою на 2019 рік не передбачено такого структурного підрозділу Харківської медичної академії післядипломної освіти як Навчально-науковий інститут стоматології чи Навчально-науковий інститут стоматології та щелепно-лицевої хірургії, як і не передбачено державного замовлення на послуги з підготовки фахівців, науково-педагогічних кадрів у такому інституті, не укладено договорів з юридичними та фізичними особами на підготовку ним фахівців та надання освітніх послуг.

Тобто, кошторисом витрат академії на 2019 рік, який затверджено Міністерством охорони здоров`я України, не передбачено фінансування такого структурного підрозділу Харківської медичної академії післядипломної освіти як Навчально-науковий інститут стоматології чи Навчально-науковий інститут стоматології та щелепно-лицевої хірургії.

Зазначила, що Міністерство охорони здоров`я України та Державна казначейська служба України як розпорядники коштів до участі у справі не залучені.

Вказала, що рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць є незрозумілим, оскільки в його резолютивній частині не визначена сума середнього заробітку за один місяць, що унеможливлює його виконання.

Просила роз`яснити рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року у цій справі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти, якого не існує;

на яку посаду потрібно поновити позивача, за рахунок яких бюджетних асигнувань потрібно фінансувати та сплачувати заробітну плату позивачу, яку діяльність буде здійснювати ОСОБА_1 на посаді, якої не існує, у якій сумі потрібно нараховувати заробітну плату ОСОБА_1 ;

в якій сумі необхідно нараховувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць, за рахунок яких бюджетних асигнувань потрібно фінансувати та сплачувати вказану суму.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року у задоволенні заяви Харківської медичної академії післядипломної освіти в особі ректора Хвисюка О.М. про роз`яснення рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Харківська медична академія післядипломної освіти подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду - скасувати та надати роз`яснення рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти, якого не існує;

на яку посаду потрібно поновити позивача, за рахунок яких бюджетних асигнувань потрібно фінансувати та сплачувати заробітну плату позивачу, яку діяльність буде здійснювати ОСОБА_1 на посаді, якої не існує, у якій сумі потрібно нараховувати заробітну плату ОСОБА_1 ;

в якій сумі необхідно нараховувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць, за рахунок яких бюджетних асигнувань потрібно фінансувати та сплачувати вказану суму.

Апеляційна скарга в частині оскарження ухвали суду мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, та як доводи апеляційної скарги виклала вимоги заяви про роз`яснення рішення суду. Вказала, що у структурі академії було створено саме Навчально-науковий інститут стоматології, а такого структурного підрозділу як Навчально-науковий інститут стоматології та щелепно-лицевої хірургії ніколи не існувало; що Навчально-науковий інститут стоматології ліквідовано наказом від 30 листопада 2017 року, тому не зрозуміло, на яку посаду необхідно поновити позивача; що кошторисом витрат академії на 2019 рік фінансування такого структурного підрозділу як Навчально-науковий інститут стоматології не передбачено; що рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць є незрозумілим, оскільки в його резолютивній частині не визначена сума середнього заробітку за один місяць, що унеможливлює його виконання.

Відзивів на апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської медичної академії післядипломної освіти в частині оскарження ухвали суду необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що рішення суду є конкретним і зрозумілим, ухваленим з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, а суть заяви Харківської медичної академії післядипломної освіти зводиться до вимоги про роз`яснення порядку його виконання, що не передбачено вимогами статті 271 ЦПК України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Із змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що роз`яснення рішення суду - це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Як правило, роз`ясненню підлягає резолютивна частина рішення суду, яка повинна містити чіткі формулювання щодо вирішення спірного правовідношення або інших заявлених вимог.

При цьому особи, які ініціювали роз`яснення, у відповідній заяві мають вказати: що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим; які варіанти тлумачення рішення; як саме невизначеність та нечіткість резолютивної частини рішення суду може вплинути на ефективність його виконання.

Поряд з резолютивною частиною рішення суду може бути роз`яснена і мотивувальна частина. Потреба у цьому виникає у разі необхідності підтвердження преюдиціально встановленого факту чи правовідношення, визнаного судовим рішенням, що вступило в законну силу.

Як вбачається з роз`яснень, наданих в пункті 21 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не вправі давати відповідь на нові та не вирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення ухваленого рішення, які не чітко та не ясно сформульовані.

Таким чином, роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі, однак шляхом постановлення ухвали про роз`яснення суд не вправі змінювати суть самого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 травня 2018 року, справа № 711/9747/15-ц, провадження № 61-14791 св 18.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Харківської медичної академії післядипломної освіти, треті особи: Хвисюк О.М. , Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 працював на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти згідно наказу ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 181-з «Про організацію роботи Навчально-наукового інституту стоматології» та контракту від 18 квітня 2016 року (а. с. 5, 14, том 1).

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 478-з від 30 листопада 2017 року «Про ліквідацію Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти» вирішено ліквідувати структурний підрозділ Харківської медичної академії післядипломної освіти - Навчально-науковий інститут стоматології з 01 грудня 2017 року (а. с. 12-13, том 1).

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 60-К від 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології 16 квітня 2018 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням суду у зазначеній справі задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема, щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також допущено рішення у цій частині до негайного виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду є зрозумілим та не допускає різних варіантів тлумачення, питання, поставлені в заяві про роз`яснення рішення суду, стосуються порядку виконання судового рішення, а не змісту його резолютивної частини, тому підстав для задоволення заяви відповідача про роз`яснення судового рішення не вбачається.

Фактично відповідач просив суд роз`яснити визначену законом процедуру поновлення на роботі, що не може бути вирішено в порядку частини 1 статті 271 ЦПК України а інші доводи та вимоги апеляційної скарги в цій частині стосуються по суті оскарження рішення

Доводи заяви про роз`яснення рішення та апеляційної скарги щодо того, що Навчально-науковий інститут стоматології ліквідовано наказом від 30 листопада 2017 року, тому не зрозуміло, на яку посаду необхідно поновити позивача, не є підставою для роз`яснення рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11), звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. А оскільки рішення суду є обов`язковим до виконання, підприємство зобов`язане поновити працівника на посаді, яку він займав до звільнення, з усіма його попередніми правами та обов`язками.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

Такий спосіб захисту порушених прав працівника є ефективним та забезпечує поновлення прав у відповідності до статті 13 Конвенції.

Вказана процедура поновлення незаконно звільненого працівника є загальною, тому не потребує конкретизації та уточнення у судовому рішенні.

Посилання відповідача щодо того, що кошторисом витрат академії на 2019 рік фінансування такого структурного підрозділу як Навчально-науковий інститут стоматології не передбачено, не можуть бути взяті до уваги, оскільки питання щодо фінансування витрат, пов`язаних з майбутніми виплатами заробітної плати позивача, не було предметом судового розгляду та стосується порядку виконання судового рішення, отже, не підлягає роз`ясненню.

Доводи Харківської медичної академії післядипломної освіти щодо того, що Міністерство охорони здоров`я України та Державна казначейська служба України як розпорядники коштів до участі у справі не залучені, також не є предметом судового розгляду в межах вирішення питання щодо необхідності роз`яснення судового рішення.

Посилання Харківської медичної академії післядипломної освіти щодо того, що рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць є незрозумілим, оскільки в його резолютивній частині не визначена сума середнього заробітку за один місяць, що унеможливлює його виконання, є необґрунтованими.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, на підставі довідки про доходи позивача та штатного розпису академії, встановив розмір середньоденного заробітку позивача за 2018 рік та 2019 рік з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладу, та навів у рішенні відповідні розрахунки.

Згідно розрахунків суду відкоригований середньоденний заробіток позивача мав становити: з 16 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 829,22 грн. (середньоденна заробітна плата 753,84 грн. х коефіцієнт підвищення 1,1), з 01 січня 2019 року по 29 травня 2019 року - 903,85 грн. (середньоденна заробітна плата 829,22 грн. х коефіцієнт підвищення 1,09).

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, передбачено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З довідок про доходи позивача, виданих Харківською медичною академією післядипломної освіти 14 травня 2019 року №213 та 27 травня 2019 року №01-10/1086, вбачається, що у листопаді 2017 року ОСОБА_1 відпрацьовано 19 днів, у грудні 2017 року - 20 днів (а. с. 7, 88, том 4).

Таким чином, середньомісячне число робочих днів позивача складає (19+20)/2 = 19,5 днів.

Отже, для визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку негайного виконання як середній заробіток за один місяць, необхідно помножити суму середньоденного заробітку (829,22 грн. за 2018 рік) на середньомісячне число робочих днів, що також здійснюється на стадії виконання рішення.

З урахуванням наведеного, резолютивна частина рішення суду відповідає вимогам статті 265 ЦПК України, зокрема, в ній чітко зазначено про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за один місяць, який розраховується згідно встановлених в повному обсязі даних в мотивувальній частині рішення та про допуск до негайного виконання рішення суду в цій частині. Таким чином, рішення суду є чітким і зрозумілим, а тому додаткового роз`яснення не потребує.

Оскільки ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської медичної академії післядипломної освіти в частині оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.