Дата документу 22.03.2019
Справа № 334/5206/18
Провадження № 2/334/847/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та скасування заборгованості по ним, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та скасування заборгованості по ним, в обґрунтування якого зазначила, що з 30.10.1998 року по 20.05.2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народились діти: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З початку 2014 року позивачка мешкала окремо від ОСОБА_2 та дітей, у зв`язку з чим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2014 року з неї на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 643,00 грн. на кожну дитину щомісяця починаючи стягнення з 25.02.2014 року і до повноліття дітей.

Вказане рішення було змінено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2014 року, згідно якого з позивачки було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 грн. на кожну дитину щомісяця починаючи стягнення з 25.02.2014 року і до повноліття дітей.

У позові зазначено, що виконувати вказане рішення суду позивачка не мала матеріальної змоги, оскільки зважаючи на тяжке матеріальне становище протягом всього строку нарахування аліментів не мала змоги їх сплачувати в повному обсязі, бо з 14.04.2014 року по 09.12.2014 року перебувала на обліку як безробітна в центрі зайнятості, починаючи з 15.15.2014 року була вагітною, а з 04.02.2015 року, після народження сина ОСОБА_5 , вона перебувала у дикретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Починаючи з 10.07.2016 року донька ОСОБА_6 мешкає разом з матір`ю, позивачкою по справі, таке рішення дівчинка прийняла самостійно після досягнення 14-річного віку.

Починаючи з 12.08.2017 року син ОСОБА_7 також мешкає разом з позивачкою, оскільки він є інвалідом дитинства та потребує індивідуального догляду матері за рішенням ЛКК №256 від 11.11.2011 року та Довідки ЛКК №187 від 24.01.2011 року.

Додатково позивачка зауважила на те, що її родичі постійно надають їй матеріальну допомогу, оскільки вона не працює, тому що займається доглядом за дітьми.

З огляду на вищевказане, позивачка просить звільнити її від сплати аліментів, встановлених рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2014 року, а також звільнити її від сплати наявної заборгованості по аліментам.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог у повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні.

Позивачка в ході судового розгляду справи надала пояснення щодо обставин справи та просила суд задовольнити її позов у повному обсязі з наведених підстав. В судове засідання 22.03.2019 не з`явилась, подала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач та його представник адвокат Новіков І.О. просили відмовити у задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в іншій частині позову не заперечували. В судове засідання 22.03.2019 не з`явились, представник подав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі. Визнає позов частково та просить звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дітей, звільнити від сплати заборгованості по аліментам з 10.07.2016. В іншій частині позов не визнають і просять відмовити.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що сторони у справі є її батьками і вона дійсно з 2011 по 2014 рік проживала разом з батьком. Починаючи з 2016 року, коли їй виповнилося 14 років, вона вирішила мешкати разом з матір`ю, хоча батько продовжував до 2018 року надавати матеріальну допомогу. Додала, що з серпня 2017 року до мами переїхав жити і молодший брат ОСОБА_7 , який до теперішнього часу мешкає разом з мамою. ОСОБА_8 з осені 2018 року мешкає окремо від батьків у своєї бабусі матері позивачки.

Аналогічні пояснення надали допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Згідно пояснень зазначених свідків, позивачка з літа 2016 року проживала разом з дітьми у своєї племінниці ОСОБА_9 , разом платили гроші за орендовану квартиру, а потім, у зв`язку з тим, що у позивачки було дуже скрутне матеріальне становище, ОСОБА_9 сама сплачувала вартість оренди.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що сторони у справі з 30.10.1998 року по 20.05.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народились діти: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З початку 2014 року позивачка мешкала окремо від ОСОБА_2 та дітей, у зв`язку з чим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2014 року з неї на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 643,00 грн. на кожну дитину щомісяця починаючи стягнення з 25.02.2014 року і до повноліття дітей.

Вказане рішення було змінено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2014 року, згідно якого з позивачки було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 грн. на кожну дитину щомісяця починаючи стягнення з 25.02.2014 року і до повноліття дітей.

Згідно довідки Дніпровського УПСЗН від 19.12.2018 №9836, ОСОБА_1 знаходиться на обліку і отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю на дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В Дніпровському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувають виконавче провадження ВП №44422712 та виконавче провадження ВП № 44422643 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей по виконавчим листам № 332/985/14-ц.

З копії розрахунку заборгованості по аліментам, виконаного державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області вбачається, що станом на 01.10.2018 року сума заборгованості по аліментам у виконавчих провадженнях ВП №44422712 та ВП № 44422643 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів за кожним виконавчим листом складає 22440,00 грн.

Як підставу виникнення вказаної заборгованості позивачка зазначила, зважаючи на тяжке матеріальне становище протягом всього строку нарахування аліментів не мала змоги їх сплачувати в повному обсязі, тому що з 14.04.2014 року по 09.12.2014 року перебувала на обліку як безробітна в центрі зайнятості, в подальшому вона була вагітною, а з 04.02.2015 року, після народження сина ОСОБА_5 , вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Вказане підтверджується копіями трудової книжки позивачки, свідоцтвом про народження ОСОБА_5 ( НОМЕР_1 , виданого 22.04.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції), а також поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків.

Судом встановлено, що починаючи з 10.07.2016 року донька ОСОБА_6 мешкає разом з матір`ю, позивачкою по справі, а починаючи з 12.08.2017 року син ОСОБА_7 також мешкає разом з позивачкою, оскільки він є інвалідом дитинства та потребує індивідуального догляду матері за рішенням ЛКК №256 від 11.11.2011 року та Довідки ЛКК №187 від 24.01.2011 року. Вказані обставини не заперечувались відповідачем та підтверджуються поясненнями самої позивачки та допитаних в судовому засіданні свідків.

Інвалідність ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується долученими до позову Довідкою ЛКК №187 від 24.01.2011 року та рішенням ЛКК №256 від 11.11.2011 року, довідкою Дніпровського УСЗН № 9836 від 19.12.2018 року, педагогічною характеристикою від 17.12.2018 року.

З серпня 2017 року і по теперішній час син позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні, що сторонами не оспорюється.

Даний факт підтверджується Довідкою КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради № 1923 від 14.09.2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на індивідуальному (домашньому навчанні) та в 2017/2018 навчальному році, навчання хлопчика відбувалось за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 з державного реєстру фізичних осіб платників податків від 30.07.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

Постановою Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених ст.197 СК умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Приймаючи до уваги, що належними та допустимими доказами підтверджено те, що діти на яких сплачувались аліменти матір`ю, проживають разом з нею, частина періоду виникнення заборгованості по аліментам співпадає з часом проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю, у зв`язку з чим суд, з урахуванням визнання відповідачем позову в цій частині, дійшов висновку щодо звільнення позивачки від заборгованості по аліментам за період з 10.07.2016 року та звільнення її від сплати аліментів у зв`язку з наявністю обставин для припинення їх стягнення на користь ОСОБА_2

Разом з тим, позивачка у позові просить звільнити її від сплати заборгованості по аліментам за весь період, починаючи з 28.02.2014 року.

При вирішенні позову про звільнення від заборгованості по аліментам за період з 28.02.2014 по 10.07.2016, суд вивчивши наявні в матеріалах справи докази та вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що вказані позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Наведені в обґрунтування позову в цій частині обставини, на думку суду, не пов`язані з тяжкою хворобою позивачки, і не є такими, що пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. На переконання суду, перебування позивачки з 14.04.2014 року по 09.12.2014 року в статусі безробітної та тривала відсутність офіційного заробітку, в той час коли вона була працездатною за віком та станом здоров`я, не є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розумінні ч.2 ст.197 СК України.

Позивачкою не надано доказів щодо поганого стану здоров`я та понесених нею витрат на лікування у зв`язку хворобою у період, за який утворилась заборгованість за аліментами.

При цьому, суд вважає, що вказана заборгованість виникла саме з вини ОСОБА_1 , оскільки остання, достовірно знаючи про обов`язок утримання неповнолітніх дітей та відповідне судове рішення, не сплачувала аліменти в необхідному розмірі, чим допустила утворення заборгованості по аліментам. Факт безпідставної тривалої відсутності офіційного працевлаштування не звільняє позивачку від обов`язку сплати аліментів і не може бути підставою для повного звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами.

Разом з тим, суд вважає що народження позивачкою дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її матеріальний стан у зв`язку з цим, є причинами, що мали для позивачки і її сім`ї істотне значення у розумінні ч.2 ст.197 СК України, що є підставою для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами за період з лютого 2015 року до раніше визначеної дати 10.07.2016 року.

При цьому суд враховує, що наразі відповідач проживає окремо, та виходить з положень ст. 179 СК України, згідно якої аліменти, одержані на дитину, мають використовуватися за цільовим призначенням. Відтак, таке звільнення позивачки від заборгованості за аліментами не порушуватиме інтереси неповнолітніх дітей.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, позивачку слід звільнити від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , присуджених рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2014 року, починаючи з 01.02.2015 року, та звільнення її від сплати аліментів у зв`язку з наявністю обставин для припинення їх стягнення на користь ОСОБА_2

Приймаючи до уваги, що при відкритті провадження за клопотанням позивачки ухвалою суду було відстрочено сплату судового збору на строк до винесення судового рішення по справі, та враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10,15, 60, 208, 212-218, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2014 року.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла починаючи з 01.02.2015 року за виконавчими листами виданим на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2014 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.