КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/5923/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Макаренко І.О.

Унікальний №761/6243/19 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року про передачу справи за підсудністю в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про визнання правочину недійсним, просив визнати недійсним правочин - заяву №Z06.220.71449 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ДСЖ001 від 25 травня 2016 року, укладений ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про визнання правочину недійсним, було передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1, 05 березня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилався на те, що висновки суду першої інстанції стосовно не поширення дії Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини є хибною та жодним чином не обґрунтованою. Будь-яких висновків оскаржувана ухвала суду не містить.

Невиконання банком умов кредитного договору, а саме укладення відповідного договір добровільного страхування життя та всі наведені в позові обставини, свідчать про використання банком нечесної підприємницької практики, що в силу положень ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передаючи справу на розгляд до Галицького районного суду міста Львова, суд першої інстанції виходив з положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль