Справа № 441/728/17 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/422/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, голови Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області - Павлишина М.І. та представника Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області - Кабак З.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у липні 2015 року за заявою ОСОБА_8 представниками Повітненської сільської ради був складений акт, яким було зобов»язано її покійного чоловіка відновити прохід загального користування, а також демонтувати металеву огорожу і ворота та не чинити перешкод у користуванні іншим громадянам.

23 липня 2015 року Повітненська сільська рада своїм рішенням №629 затвердила цей акт.

Зазначений акт оскаржувався її покійним чоловіком в адміністративному суді, однак Львівський апеляційний адміністративний суд 03 березня 2016 року закрив провадження по справі у зв»язку з тим, така категорія справ повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Також ОСОБА_4 у березні 2016 року звернувся до Городоцького районного суду із заявою про усунення перешкод у користуванні проходом загального користування.

Позивач вважав, що рішення Повітненської сільської ради №629 від 23 липня 2015 року суперечить чинному законодавству України, ОСОБА_4, не будучи законним власником чи користувачем земельної ділянки, не мав права звертатися до сільської ради, а остання, неправомірно застосувавши вимоги ст.158 ЗК України не вправі була складати Акт про зобов»язання ОСОБА_9 не вчиняти будь які дії з подальшим затвердженням цього акту на сесії сільської ради.

З урахуванням зазначених обставин, ОСОБА_2 просила визнати незаконним та скасувати рішення 42 сесії Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області №629 від 23 липня 2015 року «Про затвердження Акту земельної комісії».

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що у своїй позовній заяві вона зазначила, що громадянин ОСОБА_4 на час складання оспорюваного Акту від 01 липня 2015 року не був законним власником, а тому не вправі був звертатися до сільської ради за поновленням своїх прав. До сільської ради фактично звернулася дружина ОСОБА_4 -ОСОБА_8 без законних на це повноважень.

Судом залишено поза увагою той факт, що в даному випадку ініціатором порушення прав на земельну ділянку могла виступати лише сільська рада, у власності якої перебувала ця ділянка.

Суд проігнорував, долучені до справи документи, а саме: Рішення Повітненської сільської ради № 10 від 28 грудня 2010 року «Про затвердження регламенту Повітненської сільської ради», в якому чітко розписано порядок роботи Ради та комісій сільської ради, зокрема п.п.6.1.6.3.6.7,6.8,6.9., а також протокол 42 сесії Повітненської сільської ради від 23 липня 2015 року, де доповідачем, в порушення регламенту була, не депутат сільської ради, а землевпорядник ОСОБА_10.

В ході судового засідання судом не враховано думку Паредставника Позивача про те, що при складанні акту членами комісії в п.З зазначено те, що не можна вважати межі проходу межовими знаками, адже, Законодавством України встановлено порядок встановлення (відновлення ) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовим знаками, зокрема це передбачено в Наказі Державного Комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року «Про затвердження інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, де чітко зазначено, що межові знаки на місцевості встановлюються на підставі технічної документації, виготовленої однією установою, яка має відповідну ліцензію.

Зазначає, що суд першої інстанції, при винесенні рішення, не врахував жодного із фактів, наведених представником позивача у відповіді на Відзив на позов від 19.02.18 року, чим порушив право Позивача на справедливий і неупереджений розгляд справи, відповідно до ст.1 ЦПК України.

При винесенні рішення суд першої інстанції, також не врахував подану, у законний спосіб, заяву про долучення матеріалів до справи, де відповідно до проекту планування і забудови населеного пункту с. Повітно колгоспу «Заповіт Ілліча» Городоцького району Львівської області від 1978 року, рішення виконавчого комітету Повітненської сільської ради від 11 листопада 1982 року «Про затвердження рішення про виділення земельної ділянки для гр.ОСОБА_11 для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Повітне», рішення виконавчого комітету Повітненської сільської ради №56 від 10 липня 1986 р «Про перебудову індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_9» , копію Будівельного паспорта на забудову земельної ділянки ОСОБА_11 в с. Повітно, рішення виконавчого комітету Городоцької районної ради народних депутатів №397 від 20 листопада 1986 року « Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_11 в с. Повітно» у яких немає даних про існування проходу загального користування.

Також суд не врахував, що при складанні Акту 01 липня 2015 року, з подальшим затвердженням його на сесії сільської ради, посадовцями сільської ради було перевищено свої повноваження, адже зобов'язуючи ОСОБА_9 демонтувати металеву огорожу і не чинити перешкод у користуванні проходом загального користування, ними не було враховано, що відповідно до вимог ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі, або землекористувачам без відшкодування затрат лише на підставі рішення суду.

Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи представника Позивача, що при складанні Акту від 01 липня 2015 р. не зазначено кому і яку шкоду було нанесено, чи спричинено, і чи дійсно була реальна загроза на право власності ОСОБА_4, в той час коли він не був реальним власником вказаної земельної ділянки, як цього вимагає диспозиція ст.152 ЗК України.

Просить скасувати Городоцького районного суду Львівської області від 19 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, голови Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області - Павлишина М.І. та представника Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області - Кабак З.М. на її заперечення,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема із копії акту від 01 липня 2015 року, за заявою ОСОБА_8, постійно діючою комісією з вирішення земельних питань та спорів Повітненської сільської ради 01 липня 2015р. з виходом на місце встановлено, що між присадибною ділянкою ОСОБА_9 та городами ОСОБА_12 і ОСОБА_9 існував прохід загального користування, який самовільно зайняв ОСОБА_9, встановивши металеву огорожу та ворота, що комісією останнього зобов"язано відновити прохід, демонтувати металеву огорожу і ворота, не чинити перешкод у користуванні проходом іншим громадянам, також попереджено ОСОБА_9 про адміністративну відповідальність за порушення вимог земельного законодавства, встановлено термін - один тиждень на відновлення проходу загального користування.

Рішенням Повітненської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. «Про затвердження акту земельної комісії» № 629 від 23 липня 2015р. затверджено вищеозначений акт.

За положеннями ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 3 вищезначеної статті визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» до повноважень сільських, селищних, міських рад належать в т.ч. вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Встановлено, що ОСОБА_9, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування, самовільно зайняв прохід загального користування, тому зобов'язала останнього усунути виявлені порушення, про що склала відповідний акт, що на 23 липня 2015р. ОСОБА_9 вимог комісії не виконав, акт затверджений рішенням сесії сільської ради.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постійно діюча депутатська комісія з вирішення земельних питань та спорів Повітненської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. 01 липня 2015р., склавши акт про порушення земельного законодавства та зобов"язуючи ОСОБА_9 усунути такі порушення, намагалась у такий спосіб вирішити земельний спір, отже діяла в межах своїх повноважень.

Повітненська сільська рада Городоцького р-ну Львівської обл. своїм рішенням № 629 від 23 липня 2015р. затвердила результати роботи вищеозначеної комісії від 01 липня 2015р. і підтвердила існування земельного спору, що відповідає положенням п.п. 5 п. б. ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про місцеве самоврядування" та п. "й" ч. 1 ст. 12 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_4, не будучи власником земельної ділянки у квітні 2015 року не вправі був звертатися до сільської ради із заявою про порушення його прав, а сільська рада, відповідно, не вправі була складати акт про зобов'язання ОСОБА_9 до вчинення будь яких дій з подальшим затвердженням на сесії не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Спірна земельна ділянка в АДРЕСА_1, шириною 4 м. 70 см та довжиною 20 м, розташована між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_12 та самовільне встановлення померлим ОСОБА_9 металевої сітки та воріт на зазначеному проході позбавив ОСОБА_4 та членів його сім'ї, а також інших осіб доступу до своїх городів через прохід загального користування.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру №НВ-017 від 16 березня 2018 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0731 га, що розташована в с. Повітно Городоцького району Львівської області цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

Даних про те, що ОСОБА_9 був власником чи землекористувачем земельної ділянки АДРЕСА_1, шириною 4 м. 70 см та довжиною 20 м, матеріали справи не містять, про що підтвердили в суді апеляційної інстанції Повітненський сільський голова Павлишин М.І. та землевпорядник сільської ради Кабак З.М

Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що Повітненська сільська рада допустила порушення Закону при досудовому вирішенні існуючого по даній справі земельного спору.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що земельна комісія Повітенської сільської ради на вирішення земельного спору правильно склала акт 01 липня 2015 року і такий було винесено на розгляд сесії, вказаними діями Повітенська сільська рада не вийшла за межі своїх повноважень та діяла правильно.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_13