ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 468/333/16-ц

провадження № 61-18798 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Коротуна В. М., Крата В. І.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - фермерське господарство «Поле»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фермерського господарства «Поле» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року в складі судді Янчук С. В. і на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року в складі колегії суддів Царюк Л. М., Козаченка В. І., Прокопчук Л. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ФГ «Поле» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 20 лютого 2007 року, укладених між ОСОБА_6 і ФГ «Поле», та зареєстрованих Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель 21 травня 2007 року за № 66 і № 67.

Позов обґрунтований тим, що 09 серпня 2012 року після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_4 і дочка ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 7,97 га, яка складається з земельної ділянки площею 3,1 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельної ділянки площею 4,87 га (кадастровий номер НОМЕР_2), призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованих на території Плющівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

У зв'язку зі спадкуванням указаних земельних ділянок їм стало відомо, що 20 лютого 2007 року між ОСОБА_6 і ФГ «Поле» були укладені договори оренди цих земельних ділянок.

Отримавши в березні 2016 року копії вказаних договорів оренди, позивачі дізналися, що ці договори та акти приймання-передачі земельних ділянок від імені орендодавця підписані не ОСОБА_6, а іншою особою, в зв'язку з чим просили суд визнати дані договори оренди землі недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року позов задоволено, визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 лютого 2007 року між ОСОБА_6 та ФГ «Поле», та зареєстрований Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель 21 травня 2007 року за № 66, та визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 лютого 2007 року між ОСОБА_6 та ФГ «Поле», та зареєстрований Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель 21 травня 2007 року за № 67. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що договори оренди земельних ділянок підписані від імені ОСОБА_6 іншою особою, а тому наявні правові підстави для визнання таких договорів недійсними. При цьому ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до суду в межах позовної давності, оскільки дізналися про порушення своїх прав лише в березні 2016 року, а тому заява ФГ «Поле» про застосування позовної давності в даній справі не підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ФГ «Поле» задоволено частково, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Скасовано зазначене рішення в частині стягнення з ФГ «Поле» на користь ОСОБА_4 витрат на оплату судового збору та на проведення судової експертизи. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що про порушення своїх прав ОСОБА_4 могла дізнатися починаючи з дати отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а саме з 10 серпня 2012 року, тому з позовом вона звернулася після спливу позовної давності, однак для ОСОБА_5 перебіг позовної давності необхідно відраховувати з 23 березня 2016 року, тобто з дня отримання у відділі Держгеокадарстру копій цих договорів, а тому її позовні вимоги підлягають розгляду в судовому порядку й суд першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ФГ «Поле», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення повністю та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в зв'зку зі спливом позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2017 року ФГ «Поле» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року вказану справу призначеного до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ФГ «Поле» зазначає, що суди не взяли до уваги, що під час спадкування за законом земельних ділянок ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відбулася заміна сторони в зобов'язанні, а тому позовна давність для позивачів відраховується з дати укладення між господарством і ОСОБА_6 договору оренди замельних ділянок, а саме - з 20 лютого 2007 року.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 29 грудня 2001 року, ОСОБА_6 належала земельна ділянка загальною площею 7,97 га, яка складається із земельної ділянки площею 3,1 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельної ділянки площею 4,87 га (кадастровий номер НОМЕР_2), призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованих на території Плющівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

20 лютого 2007 року між ОСОБА_6 і ФГ «Поле» були укладені договір оренди земельної ділянки площею 3,1 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та договір оренди земельної ділянки площею 4,87 га (кадастровий номер НОМЕР_2), зареєстровані 21 травня 2007 року Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель за № 66 та № 67.

У грудні 2008 року ОСОБА_6 помер, а його спадкоємцями за законом є дружина ОСОБА_4 і дочка ОСОБА_5

09 серпня 2012 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких кожна зі спадкоємців отримала по Ѕ частині земельної ділянки площею 3,1 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельної ділянки площею 4,87 га (кадастровий номер НОМЕР_2).

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 21 липня 2016 року № 1199 підписи в договорах оренди вказаних земельних ділянок, укладених між ОСОБА_6 і ФГ «Поле» від 20 лютого 2007 року, від імені орендодавця виконані ОСОБА_4

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру в Баштанському районі Миколаївської області від 23 березня 2016 року № 31-14.07-0.4-719/87-16 ОСОБА_4 на її запит від 17 березня 2016 року повідомлено про відсутність можливості надати копії договорів оренди земельних ділянок, оскільки вони у відділі не зберігаються.

В судовому засіданні суду першої інстанції ФГ «Поле» подало заяву про застосування позовної давності, в обґрунтування якої зазначало, що оскільки оспорювані договори оренди земельних ділянок підписані від імені ОСОБА_6 його дружиною, то ОСОБА_4 і ОСОБА_5 знали чи могли знати про порушення своїх прав з дня укладення вказаних договорів, тобто з 20 лютого 2007 року. Просили відмовити в задоволенні позову в зв'язку зі спливом позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають частково.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовнадавність становить три роки.

Частиною четвертою статті267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України в указаній редакції доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (абзац другий частини першої, частина друга статті 58 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій).

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України в зазначеній редакції обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Посилання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на те, що копії договорів оренди земельних ділянок вони отримали 23 березня 2016 року після звернення до відділу Держгеокадастру в Баштанському районі Миколаївської області й лише з цього часу дізналися про порушення своїх прав, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявним у матеріалах справи листом відділу Держгеокадастру у Баштанському районі Миколаївської області від 23 березня 2016 року № 31-14.07-0.4-719/87-16, відповідно до якого відділ ОСОБА_4 копії таких договорів не надавав.

З огляду на викладене, правильним є висновок апеляційного суду, що про порушення своїх прав ОСОБА_4 могла дізнатися починаючи з дати отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а саме з 10 серпня 2012 року, тому з позовом вона звернулася після спливу позовної давності.

ОСОБА_5 не надала судам першої та апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що до 23 березня 2016 року не знала й не могла знати про те, що оспорювані договори оренди земельних ділянок підписані від імені ОСОБА_6 іншою особою.

Оскільки ОСОБА_5 не довела в установленому законом порядку факт її необізнаності про порушення своїх прав до 23 березня 2016 року, та враховуючи, що про порушення свого права ОСОБА_5 знала або могла знати з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме з 09 серпня 2012 року, а з позовом до суду вона звернулася 06 квітня 2016 року, наявні правові підстави для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог ОСОБА_5 і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у зв'язку зі спливом позовної давності.

Доводи касаційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 262 ЦК України, згідно з якою початок перебігу позовної давності співпадає з датою укладення спірних договорів оренди землі, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку право, в зв'язку з порушенням якого позивачі звернулися до суду, виникло в ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з моменту спадкування відповідних земельних ділянок, тобто з 09 серпня 2012 року, а тому про його порушення позивачі знали або могли знати лише починаючи з переходу прав на земельну ділянку.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та з порушенням норм процесуального права при вирішенні даного спору та дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій у частині позовних вимог ОСОБА_5 - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу фермерського господарства «Поле» задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року в нескасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ФГ «Поле» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 20 лютого 2007 року, укладених між ОСОБА_6 і ФГ «Поле», та зареєстрованих Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель 21 травня 2007 року за № 66 і № 67 скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ФГ «Поле» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 20 лютого 2007 року, укладених між ОСОБА_6 і ФГ «Поле», та зареєстрованих Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель 21 травня 2007 року за № 66 і № 67 відмовити.

В іншій частині рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат