Справа № 343/510/18
Провадження № 22-ц/4808/1205/19
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_1 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 13 червня 2019 року під головуванням судді Лицура І.М. у м. Долина

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи його тим, що 22 березня 2017 року, прийшовши в кабінет до в.о. начальника Управління соціального захисту населення Долинської РДА ОСОБА_7 ., він попросив вказати прізвища і посади її підлеглих працівників, які 20.03.2017 року не приймали і не реєстрували заяву про призначення (перерахунок) житлової субсидії ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_2 , будучи державним службовцем, категорично відмовилась назвати йому прізвища і посади цих працівників і в присутності секретаря управління соціального захисту населення Долинської РДА ОСОБА_5 та відвідувачів по стаціонарному телефоні почала телефонувати в поліцію і ображати його, а саме сказала: «яке Ви маєте право приходити і погрожувати, Ви приходете і погрожуєте, чому Ви приходите і мені погрожуєте!», «міліція, на мене напав якийсь корупціонер ОСОБА_6 і хоче дані моїх працівників», «корупціонер», «погрожує мені, не дає працювати». Ці звинувачення і приниження зі сторони ОСОБА_2 відбувались в приміщенні приймальні (на 2-му поверсі) управління соціального захисту населення Долинської РДА в присутності вищевказаних осіб. Заступник начальника управління соціального захисту населення Долинської РДА ОСОБА_2 , поширюючи неправдиву інформацію, звинувачуючи його в тому, що він нібито напав на неї, погрожує їй та не дає можливості працювати, порушила його законні права на честь, гідність, позитивну ділову репутацію, зганьбила та принизила їх, дискредитувала його ділову репутацію як громадського активіста. Цими діями відповідачка завдала йому моральної шкоди, що є втратами невідновного характеру, заподіяла інші негативні наслідки, зокрема, необхідність докладати зусиль для спростування цієї брехливої інформації, виправдовуватися перед людьми, друзями, громадськими активістами (колегами), перед працівниками управління соціального захисту населення Долинської РДА. Він переніс сильні нервові переживання та страждання, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, роботу та здоров`я, втратив можливість продовжувати активне громадське життя, а тому відшкодування моральної шкоди оцінює в розмірі 175 000,00 грн. Крім того, ним було понесено транспортні витрати в сумі 225,60 грн. на поїздку 19.03.2018 року та 22.03.2018 року в м.Івано-Франківськ, де він зустрічався з адвокатом для отримання правничої допомоги, 289,90 грн. на заправку пальним його автомобіля, на якому він добирався до судових засідань, 16,00 грн. він витратив на придбання DVD-дисків, які долучив як відеодоказ події від 22.03.2017 року до позовної заяви, 94,94 грн. - на купівлю паперу для друку процесуальних документів і виготовлення копій документів по справі та 120,00 грн. - на заправку картриджа.

З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та принижує ділову репутацію інформацію, поширену 22 березня 2017 року ОСОБА_2 в своєму кабінеті та в приймальні управління соціального захисту населення Долинської РДА.

Рішенням Долинського районного суду від 13 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Долинського районного суду від 21 червня 2019 року виправлено описку у вступній частині рішення Долинського районного суду від 12 червня 2019 року та зазначено правильну дату ухвалення рішення суду «13 червня 2019 року».

ОСОБА_1 подав на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом при ухваленні рішення порушено норми процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не належно оцінено докази по справі.

Апелянт зазначає, що судом не було залучено до участі іншого співвідповідача, а саме управління соціального захисту населення Долинської районної державної адміністрації, а тому суд фактично позбавив його як позивача на захист свого порушеного права. На його думку неправильною є постановлена у даній справі ухвала суду від 16 квітня 2019 року про відмову в задоволенні його клопотання про залучення до участі в справі цього органу в якості співвідповідача.

Апелянт вважає, що в неправомірних діях ОСОБА_2 містяться істотні відомості щодо фактичних обставин і застосуванню підлягають правові норми, що регулюють захист від поширення недостовірної інформації оскільки вислови ОСОБА_2 не можуть вважатись оціночними судженнями, оскільки пов`язані із звинуваченням у вчиненні корупційних діянь та неправомірним втручанням останнього в роботу державного органу.

Суд першої інстанції прийшов до висновку що належним відповідачем у даній справі має бути управління соціального захисту населення Долинскої РДА, оскільки інформація, була поширена ОСОБА_7 як в.о. начальника даного управління.

Судом не було прийнято до уваги пояснення позивача про те, що йому не було відомо в якому статусі перебуває ОСОБА_7 . Суд безпідставно вказав, що такі пояснення спростовуються самим текстом позовної заяви, а всі події відбувались на робочому місці відповідачки в приміщенні управління соціального захисту населення Долинскої РДА.

Апелянт вважає, що мотивація судового рішення є необґрунтованою.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною.

Вимоги викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 заперечує. Виконуючи обов`язки начальника Управління соціального захисту населення Долинської РДА 22.03.2017 року перебувала на своєму робочому місці в приміщенні управління. Позивач зайшов у її робочий кабінет і перешкоджав у виконанні нею своїх трудових обов`язків, зокрема у прийманні громадян. Вона зателефонувала в чергову частину Долинського відділення поліції і повідомила про цю подію. Вважає, що вона виступала від імені Управління соціального захисту населення Долинської РДА, а не як фізична особа.

Крім того, належним відповідачем у даній справі має бути Управління соціального захисту населення Долинської РДА, оскільки дії, які ставляться позивачем під сумнів, вчинялися нею під час прямого виконання своїх службових обов`язків в робочому кабінеті як службової особи, зокрема в.о. начальника управління, про що позивачу було відомо. Позивач при оскарженні постанови суду про закриття справи від 26 жовтня 2018 року наполягав та стверджував, що відповідачем у даній справі має бути саме фізична, а не юридична особа.

Не підлягають також задоволенню і всі інші позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації.

Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно ст. 48 даного Закону, посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України «Про державну службу».

Статтею 42 Закону України «Про державну службу» передбачено, що структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій здійснюють керівництво галузями управління, несуть відповідальність за їх розвиток.

Управління соціального захисту населення є структурним підрозділом Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що 22 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до в.о. начальника Управління соціального захисту населення Долинської РДА ОСОБА_7 як до посадової особи, з проханням повідомити прізвища і посади підлеглих їй працівників, які оформляють субсидії. Розмова між сторонами відбулась в приміщенні управління соціального захисту населення та інформація, достовірність якої ставиться позивачем під сумнів, була поширена відповідачкою ОСОБА_7 , як в.о. начальника управління соціального захисту населення Долинської РДА на своєму робочому місці.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, є юридична особа, в якій вона працює.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним відповідачем у цій справі повинно бути управління соціального захисту населення Долинської РДА, оскільки, як було зазначено вище, інформація, достовірність якої ставиться позивачем під сумнів, була поширена ОСОБА_7 , як в.о. начальника даного управління.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення позивача про те, що йому не було відомо, в якому статусі перебуває ОСОБА_7 , оскільки вони спростовуються самим текстом позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Чинним законодавством, зокрема ст.ст. 49-51 ЦПК України передбачено виключне право позивача визначати коло осіб, до яких він пред`являє позовні вимоги.

Оскільки ОСОБА_1 позову до управління соціального захисту населення Долинської РДА, яке повинно бути відповідачем у випадку поширення недостовірної інформації його посадовою чи службовою особою при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, не заявляв, тому дійшов суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні його позову до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди слід.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції у рішенні обґрунтовано зазначив, що вони є похідними від позовних вимог про визнання інформації недостовірною та її спростування.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а з такими вимогами у встановленому цим кодексом порядку позивач не звертався.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі в справі за його позов в якості співвідповідача Управління соціального захисту населення Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача подано позивачем більше ніж через 10 місяців після закриття підготовчого судового засідання.

Частиною 3 ст. 51 даного Кодексу передбачено, що після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відхиляючи доводи позивача та його представника про те, що про статус відповідачки ОСОБА_2 їм стало відомо в процесі розгляду даної справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вони спростовуються самою позовною заявою ОСОБА_1 в якій зазначено, що позивач приходив саме до в.о. начальника - заступника начальника управління соціального захисту населення Долинської РДА ОСОБА_7 . Позивач також вказував на те, що всі події відбувалися в службовому кабінеті заступника начальника Управління соціального захисту населення Долинської РДА.

З огляду на вищенаведене, висновок суду про відмову у залученні у даній справі у якості співвідповідача Управління соціального захисту населення Долинської РДА є правильним, оскільки позивачем не доведено що після закриття підготовчого провадження у даній справі позивач не знав і не міг знати до подання позову про підставу залучення такого співвідповідача.

Крім того, в порушення вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України до Управління соціального захисту населення Долинської РДА у даній справі позивачем будь-яких вимог не заявлялося.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість ухвали суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Долинського районного суду від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк