Провадження № 2-н-/243/264/2019
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

09 квітня 2019 року суддя Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, ОСОБА_1 розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу судового наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ТОВ «Цидило и К» звернувся до суду з заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу судового наказу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку, що зазначена заява про видачу судового наказу не підлягає розгляду в порядку наказного провадження з наступних підстав.

Пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження передбачає, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків , а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Вказана постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року „Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження орієнтує суди, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до доданих до заяви матеріалів ТОВ «Цидило и К» ставить питання про стягнення з боржників суми боргу у розмірі 5665 грн. 72коп., що утворилась з 01.05.2014 року.

Разом з тим загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для предявлення позову в суд за такою вимогою.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу.

На підставі зазначеного та керуючись ч. 1 ст. 165, ч.2 ст. 166 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у видачі судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу судового наказу.

Розяснити заявнику про його право на звернення до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_1