Справа №:755/5897/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел Олени Олегівни,

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, в якій скаржник просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом від 13.02.2018 року у межах виконавчого провадження № 27091779, та скасувати цю постанову.

Скарга обґрунтована тим, що 13.03.2018 року державний виконавець виніс постанову про обмеження його у праві керування транспортним засобом. Підставою стало те, що у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 13.03.2018 року (за період з 07.10.2004 року по 01.03.2018 року) становить 116 934,64 грн. У постанові зазначено, що він ухиляється від виконання зобов`язань. Однак, він сплачує аліменти на утримання дитини, про що надавав квитанції. Проте, після ознайомлення з матеріалами справи він виявив відсутність наданих квитанцій, що свідчить про їх втрату при передачі справи від одного виконавця до іншого. У довідці-розрахунку за № 10/30/6 від 13.02.2018 року вказано, що його борг по аліментам з 01.09.2012 року по 01.02.2018 року. Вважає, що ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка внесена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року не може бути застосовано згідно ст. 58 Конституції України (зворотність дії закону в часі). Оскаржувану постанову отримав 11.04.2018 року.

В судове засідання скаржник не з`явився, про день, час та місце розгляду сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

В судове засідання суб`єкт оскарження не з`явився, подав заяву з проханням відмовити у задоволенні скарги з підстав викладених у запереченнях.

В судове засідання стягувач не з`явилась, про день, час та місце розгляду сповіщалась згідно норм процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Дана скарга надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва 18.04.2018 року.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2018 року по даній справі відкрито провадження, витребувано матеріали виконавчого провадження.

16.07.2018 року надано копію виконавчого провадження № 27091779.

Ухвалою від 12.07.2018 року залучено до участі стягувача.

В суді встановлено, що 19.10.2004 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-3584/1 - 2004 винесено судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дочки, починаючи з 07.10.2004 року.

19.10.2004 року видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання.

З розрахунку заборгованості по аліментах, складеної виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, в провадженні якого перебувало виконавче провадження, слідує, що сума нарахованих аліментів з 01.02.2011 року по 01.05.2011 року становила 2 835,76 грн.; борг станом на 01.02.2011 року становив 28 842,81 грн.; борг по сплаті аліментів станом на 01.05.2011 року становить 31 678,57 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку по аліментах, борг по сплаті аліментів за період з 01.05.2011 року по 01.11.2011 року становить 6 066,47 грн.

У довідці-розрахунку заборгованості по аліментах зазначено, що борг ОСОБА_1 за період з травня 2011 року по липень 2012 року становить 46 097,57 грн.

З довідок про неотримання аліментів слідує, що за період з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року, з 01.10.2013 року по 31.03.2014 року аліменти стягувач не отримувала.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2013 року розмір аліментів зменшено до 1/8 частини доходів боржника.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам № 10/130/6 від 13.02.2018 року за період з 01.09.2012 року по 01.02.2018 року борг становить 115 476,14 грн.

24.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

24.02.2018 року державний виконавець постановою обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постановою виконавця від 13.03.2018 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві полювання.

Постановою виконавця від 13.03.2018 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 13.03.2018 року борг становить 116 9346,64 грн.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 08.05.2018 року борг становить 120 281,64 грн.

23.05.2018 року ОСОБА_1 подав заяву з чеками та проханням перерахувати заборгованість.

У відповіді на запит суду виконавча служба повідомила, що заборгованість ОСОБА_1 , після перевірки наданих квитанцій про сплату аліментів, станом на 13.03.2018 року становить 103 381,64 грн.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У частині 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

По даній справі скаржник просить скасувати постанову виконавця від 13.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами з тих підстав, що дане обмеження встановлено згідно змін до Закону України «Про виконавче провадження», внесених Законом № 2234-VІІІ від 07.12.2017 року, а заборгованість виникла до прийняття цих змін. Закон зворотної дії у часі не має.

Вивчивши обґрунтування скаржника, надані документи, та проаналізувавши законодавство України, суд дійшов висновку, що доводи скаржника є необґрунтовані, скаржник має значну суму боргу по сплаті аліментів за тривалий час, як до прийняття вказаних змін, так і до/після винесення оскаржуваної постанови. На думку суду, державний виконавець діяв в рамках закону, і підстави для задоволення скарги відсутні. Викладені скаржником обґрунтування не знайшли свого підтвердження в суді, та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 18, 76-89, 258, 259, 260, 353, 354, 447-451, 453ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел Олени Олегівни - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: