Справа № 202/3374/18
Провадження № 2/202/306/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Кишковар Н.А.

представника позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на частину спадкового майна,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на частину спадкового майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_8 . За життя у ОСОБА_8 були дві доньки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , чотири внуки, діти доньок: позивач ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 . Позивач з матір`ю та відповідач ОСОБА_6 жили разом із ОСОБА_12 в будинку АДРЕСА_1 , інші члени сім`ї жили окремо, але підтримували сімейні відносини як з бабусею так і між собою. За життя ОСОБА_8 в травні 2000 року було складено заповіт, згідно якого остання заповідала все належне їй майно донькам та всім внукам в рівних частках. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина та 12.01.2017 року нотаріусом відкрито спадкову справу за № 1/2017. При цьому, виявилось, що про наявність заповіту усі знали, але самого оригіналу заповіту в документах не було знайдено. У зв`язку з цим Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 липня 2017 року за реєстровим номером 3-423 було видано дублікат заповіту ОСОБА_13 . В дублікаті заповіту вказано, що 25 травня 2000 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1- 2768 посвідчено заповіт ОСОБА_13 , згідно якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось ОСОБА_8 заповіла в рівних частках: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 . 13 жовтня 2017 року позивачу при зверненні до нотаріальної контори за місцем відкриття спадкової справи було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки в вищевказаному заповіті допущено помилку в написанні його по батькові, так замість правильного « ОСОБА_17 » помилково вказано « ОСОБА_18 », про що видано відповідну постанову. Вважає, що вказуючи по батькові інших внуків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 « ОСОБА_21 », ОСОБА_13 автоматично помилково вказала і по батькові позивача « ОСОБА_18 ». Виправити допущену в заповіті помилку в добровільному порядку немає можливості в зв`язку з тим, що вона була виявлена лише після смерті ОСОБА_13 . Вказав, що до спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_13 , входять нежитлові та житлові приміщення, транспортні засоби та інше майно, зокрема, 54/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_22 на підставі договору дарування від 06 лютого 1996 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_23 , посвідченому державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за № 6-1365. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,219 га за адресою: АДРЕСА_1 , частина якої площею 0, 1034 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 23 жовтня 1997 року, виданого Дніпропетровською міською радою, передана в постійне користування ОСОБА_22 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; друга частина - площею 0,0403 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 12 листопада 1997 року, виданого Дніпропетровською міською радою, передана відповідачу ОСОБА_3 у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; третя частина - площею 0,0753 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 12 листопада 1997 року Дніпропетровською міською радою, передана в постійне користування ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства. В цілому на зазначеній земельній ділянці розташовані: жилий будинок А-І житловою площею 103,7 кв.м, сараї: Б, В, Г, огороження № 1-6. Згідно договору дарування по заяві власника на 54/100 частки були відчужені: в жилому будинку А-І приміщення АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_22 на підставі договору дарування від 06 лютого 1996 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_23 , посвідченому державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за № 6-1365, ОСОБА_8 не встигла провести у зв`язку зі смертю. Також, після зазначеного вище заповіту ОСОБА_23 13 жовтня 2008 року було складено ще один заповіт, яким остання заповіла 1/2 частку належних їй 54/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , - відповідачу ОСОБА_6 . У зв`язку з викладеним просив суд встановити факт належності позивачу, ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , правовстановлюючого документу - заповіту ОСОБА_13 , нотаріально посвідченого 25 травня 2000 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1 - 2768, який видано Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 липня 2017 року за реєстровим номером 3-423; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 9/200 часток житлового будинку А-І житловою площею 103,7 кв.м, сараї: Б, В, Г, огороження № 1-6, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 9/200 часток від відчужених ОСОБА_22 при укладанні договору дарування по заяві власника ОСОБА_3 в жилому будинку А-І приміщень АДРЕСА_1, житловою площею 36,4 кв.м, ганків а3, а4, частини сіней І-І площею 7,0 кв. м, огороджень 4, 2, 5, розташованих на земельній ділянці загальною площею 0.219 га, із яких частина земельної ділянки площею 0, 1034 га передана в постійне користування ОСОБА_22 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; друга частина - площею 0,0403 га передана ОСОБА_3 у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; третя частина - площею 0,0753 га передана в постійне користування ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства; розподілити між сторонами судові витрати відповідно до задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_14 у судове засідання не з`явилася. Згідно поданого відзиву позовні вимоги визнала, обставини, викладені в позові підтвердила. Зазначила, що серед близьких та родичів, кого б мати відповідачки ОСОБА_23 , могла знати як ОСОБА_16 немає, тому зазначення у заповіті по батькові її сина як « ОСОБА_18 » замість « ОСОБА_17 », являється помилковим.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася. Згідно поданого відзиву позов визнала, обставини, викладені ОСОБА_2 , підтвердила.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася. Згідно поданого відзиву проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що заявлені ОСОБА_2 вимоги являються безпідставними, оскільки спірний заповіт було власноручно підписано ОСОБА_23 , доказів які б свідчили про не усвідомлення останньою своєї дії суду не представлено. Вважає, що вимоги ґрунтуються лише на бажанні позивача отримати спадщину.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, натомість скористався правом подання відзиву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

12 січня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. до майна померлої ОСОБА_23 заведено спадкову справу № 1/2017 з матеріалів якої вбачається, що за життя ОСОБА_23 , залишила, зокрема, заповіт датований 25 травня 2000 року, яким на випадок своєї смерті заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, в рівних частинах: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 .

13 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, звернувся до приватного нотаріуса ДМНО Драпатої О.М. з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_23

13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Драпатою О.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 на частку нежитлових будівель в АДРЕСА_10 , у зв`язку з тим, що неможливо визначити належність заповіту спадкоємцю, оскільки у заповіті спадкоємець зазначений по батькові як « ОСОБА_18 ».

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

За результатами вирішення вимоги про встановлення факту належності заповіту, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що написання у заповіті по батькові спадкоємця як « ОСОБА_18 » є опискою, яку допустила заповідач при вчиненні заповіту, тому вимога про встановлення факту належності заповіту підлягає до задоволення.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частина 1 ст. 1223 ЦК передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті.

Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тому, аналізуючи зібрані докази у справі суд вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 9/200 часток житлового будинку А-І житловою площею 103,7 кв.м, сараї: Б, В, Г, огороження № 1-6, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 9/200 часток від відчужених ОСОБА_22 при укладанні договору дарування по заяві власника ОСОБА_3 в жилому будинку А-І приміщень АДРЕСА_1, житловою площею 36,4 кв.м, ганків а3, а4, частини сіней І-І площею 7,0 кв. м, огороджень 4, 2, 5, розташованих на земельній ділянці загальною площею 0.219 га, із яких частина земельної ділянки площею 0, 1034 га передана в постійне користування ОСОБА_22 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; друга частина - площею 0,0403 га передана ОСОБА_3 у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; третя частина - площею 0,0753 га передана в постійне користування ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства, підлягає задоволенню, оскільки спадкодавець ОСОБА_23 за життя вчинила заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу та відповідачам в рівних частках.

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_23 , як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що задоволення позову відповідає вимогам закону, законним інтересам сторін та не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 84, 141, 258-265 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1258, 1222, 1223, 1233, 1236,1254, 1268, 1269, 1278 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_12 ) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на частину спадкового майна, -задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , правовстановлюючого документу - заповіту ОСОБА_13 , нотаріально посвідченого 25 травня 2000 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-2768, виданого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 липня 2017 року за реєстровим номером 3-423.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 9/200 часток житлового будинку А-І житловою площею 103,7 кв.м, сараї: Б, В, Г, огороження № 1-6, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 9/200 часток від відчужених ОСОБА_22 при укладанні договору дарування по заяві власника ОСОБА_3 в жилому будинку А-І приміщень АДРЕСА_1, житловою площею 36,4 кв.м, ганків а3, а4, частини сіней І-І площею 7,0 кв. м, огороджень 4, 2, 5, розташованих на земельній ділянці загальною площею 0.219 га, із яких частина земельної ділянки площею 0, 1034 га передана в постійне користування ОСОБА_22 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; друга частина - площею 0,0403 га передана ОСОБА_3 у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; третя частина - площею 0,0753 га передана в постійне користування ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_12 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 575,45 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 червня 2019 року.

Суддя Г.О. Кухтін