ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/199/17Головуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М.
Провадження № 22-ц/817/325/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 304000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу №596/199/17 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Гусятинського району суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року, постановленого суддею Цвинтарною Т.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання поруки припиненою,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про припинення поруки.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 13 червня 2008 року між банком ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ним з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №ТЕСNGA від 13 червня 2008 року, було укладено договір поруки, відповідно до умов якого він поручився відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_2 договірних зобов'язань як солідарний боржник.

Вказав, що банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 93907,50 гривень, а остання зобов'язалася повернути отриманий у вигляді не поновлюваної лінії кредит в сумі 112020,00 гривень з 13 червня 2008 року по 13 червня 2023 року включно; сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом в розмірі 1,67%, заборгованість за кредитним договором в розмірі 2036,67 гривень, винагороди та пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки.

10 серпня 2011 року без його згоди та повідомлення банком було укладено з позичальником додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, відповідно до умов якої було збільшено суму повернення кредиту з 112020,00 гривень на 121100,30 гривень та розмір процентної ставки за користування кредитом з 1,67% на місяць до 2,08% на місяць, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності як поручителя.

27 вересня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" подало позовну заяву до Гусятинського районного суду Тернопільської області до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Після ознайомлення з матеріалами судової справи №596/2038/16-ц за вищезазначеним позовом він дізнався про укладення додаткової угоди від 10 серпня 2011 року до кредитного договору №ТЕСNGA, укладеного між банком та ОСОБА_2 13 червня 2008 року.

У зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, позивач, посилаючись на положення ч.1 ст. 559 ЦК України просив визнати поруку припиненою.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказувало, що підстав для застосування положень ст. 559 ЦК України не було, оскільки додатковою угодою до кредитного договору був викладений в новій редакції п. 8.1 кредитного договору, проте обсяг відповідальності позичальника за кредитним договором не збільшився.

Враховуючи наведене, АТ КБ "ПриватБанк" просило апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 13 червня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та позичальником ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за № ТЕСNGA.

Згідно 8.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 112020,00 гривень шляхом видачі готівки через касу на строк до 13 червня 2023 року включно у вигляді не поновлюваної лінії, з них: 93907, 50 гривень в тому числі 90000,00 гривень на споживчі цілі - купівлю житла; у розмірі 2700 гривень на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредит; 757,50 гривень за страхування майна; 450,00 гривень особистого страхування, а також у розмірі 18112,50 гривень на сплату страхових платежів, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати.

Позичальник щомісяця в період сплати (з 10 по 15 число кожного місяця) повинен сплачувати щомісячний платіж у сумі 2036, 67 гривень згідно графіка погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом, відсотках, винагороди, комісії.

Згідно п. 5.3 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань за договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень та 5% від суми позову.

Пунктом 8.4 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту останній сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Додатком №2 до кредитного договору від 13 червня 2008 року встановлено графік погашення заборгованості за кредитом, який є невід'ємним до кредитного договору.

Також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 13 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ "ПриватБанк", укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався перед Кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафних санкцій, в розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором. (а.с. 4)

10 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору № ТЕСNGA від 13 червня 2008 року, якою сторони внесли зміни до п. 8.1 кредитного договору, виклавши його в новій редакції наступного змісту: банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 121100,30 гривень шляхом видачі готівки через касу на строк з 13 червня 2008 року по 13 червня 2023 року включно у вигляді не поновлюваної лінії з них: 90000,00 гривень на споживчі цілі; 2700 гривень - винагорода за надання фінансового інструменту; 28400,30 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу відповідно в порядку, визначеному договором (а.с. 15-20) до кредитного договору від 22 червня 2006 року, згідно якої, зокрема, встановлена нова процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 12,00% (а.с. 22-24).

Судом також встановлено, що 23 жовтня 2012 року між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору № ТЕСNGA від 13 червня 2008 року відповідно до якої п.8.1 кредитного договору викладено в новій редакції, згідно якої: банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 112020,00 гривень шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.06.2008 року по 13.06.2023 року включно у вигляді не поновлюваної лінії на наступні цілі: 93907,50 гривень на споживчі цілі, з них 90000,00 гривень на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 2700 гривень на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредит; 757,50 гривень для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії договору; 450,00 гривень - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 18112,50 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбаченому у договорі, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (а.с.111-112).

Тобто, вказаною додатковою угодою до кредитного договору сторони зменшили розмір відсоткової ставки за кредитним договором, а саме, з 23 жовтня 2012 року позичальник ОСОБА_2 зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок зміни зобов'язання збільшився обсяг відповідальності відповідно до договору поруки та зміна зобов'язання відбулась без згоди поручителя ОСОБА_1 Відтак, встановленні судом обставини є підставою для припинення поруки відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на день укладення додаткової угоди, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне i зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є i зміною умов договору поруки.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 наголошував на відсутності його згоди на зміну розміру кредиту, розміру щомісячних платежів повернення кредиту та зміну процентної ставки за кредитним договором, при цьому посилався на укладену між банком та позичальником Додаткову угоду від 10 серпня 2011 року до кредитного договору №ТЕСNGA від 13 червня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 13 договору поруки від 13 квітня 2008 року, зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Встановлено, що зміни до договору поруки з дотриманням вимог ч. 1 ст. 651 ЦК України та пункту 13 договору поруки, не вносились.

Тобто, позивачу ОСОБА_1 не було відомо про зміну розміру кредиту, розміру щомісячних платежів повернення кредиту та зміну процентної ставки за кредитним договором, що були визначені додатковою угодою від 10 серпня 2011 року до кредитного договору №ТЕСNGA від 13 червня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що додатковою угодою до кредитного договору, було викладено в новій редакції п. 8.1 кредитного договору, проте якою відповідальності позичальника не збільшувався, колегія суддів відхиляє, оскільки спростовується матеріалами справи.

Так, як вище встановлено, додатковою угодою від 10 серпня 2011 року про зміну п. 8.1 кредитного договору розмір кредиту збільшено з 112020,00 гривень до 121100,30 гривень; розмір процентів за користування кредитом збільшено з 1,67% на місяць до 2,08% та розмір щомісячних платежів повернення кредиту збільшено з 2036,67 гривень до 2659,55 грн.

Відповідно до графіку погашення кредиту до кредитного договору №ТЕСNGA від 13 червня 2008 року, додаток №2, загальна сума щомісячних платежів за період з 15 липня 2008 року по 13 червня 2023 року складала 362088,53 грн. (а.с. 122-124)

Відповідно до графіку погашення кредиту до кредитного договору №ТЕСNGA від 13 червня 2008 року, додаток №1 до додаткової угоди, загальна сума щомісячних платежів за період з 15 серпня 2011 по 13 червня 2023 року становить 378639,21 грн, і є більшою на 16551,21 гривень від попереднього графіку в додатку №2. (а.с. 17-19)

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що додатковою угодою до кредитного договору сторони збільшили розмір відсоткової ставки, збільшено суму повернення кредиту, розмір щомісячних платежів позичальником для погашення заборгованості за кредитним договором.

Наступні зміни до п. 8.1 кредитного договору №ТЕСNGA від 13 червня 2008 року, внесені додатковою угодою 23 жовтня 2012 року, (а.с. 111) для вирішення цих спірних правовідносин правового значення не мають, так як на час їх прийняття договір поруки був припиненим в силу вимог ст. 559 ЦК України.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позовної заяви повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Постанова складена 15 квітня 2019 року.

Головуючий Ткач З.Є.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.