ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1443/18

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/707/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

секретар: Позняк О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Меженнікової С.П. від 05 березня 2019 року (повний текст рішення складений 15 березня 2019 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про поділ майна подружжя, в якому, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 05 жовтня 2018 року, остаточно просила: стягнути з відповідача на її користь заборгованість за Договором про внесення змін до договору про поділ майна подружжя від 28.12.2016 в розмірі 381537 грн., індекс інфляції від простроченої суми за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 36246 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в сумі 14331 грн. 15 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором про внесення змін до договору про поділ майна подружжя від 28 грудня 2016 року в розмірі 381537 грн., індекс інфляції від прострочення суми за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 36246 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в розмірі 14331 грн. 15 коп. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4321 грн. 14 коп. судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

На думку ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що підтвердження отримання позивачкою коштів в розмірі 37000 грн., 20000 грн. та 80000 грн. відбувалося в один і той самий спосіб, що і отримання коштів в розмірі 118537 грн., а саме - шляхом власноручного написання розписки про отримання коштів. Таким чином, після укладення договору про внесення змін до договору про поділ майна подружжя від 28.12.2016, сторони відступили від положень вказаного договору, в якому вказано, що факт передачі грошових коштів повинен підтверджуватися заявою від ОСОБА_1 про отримання цих коштів, підпис на якій повинен бути посвідчений нотаріально, та встановили для цих відносин власні правила, обмежившись написанням розписки в простій письмовій формі. За таких обставин, суд першої інстанції неправомірно не врахував передану ним ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 118537 грн., факт отримання яких підтверджено розпискою ОСОБА_1 , формально посилаючись на заперечення позивачем факту отримання цих коштів та дійшовши не правильного висновку щодо моменту передачі цих коштів.

ОСОБА_2 також вважає завищеними та необґрунтованими стягнуті з нього судом кошти в рахунок індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми та витрат на правову допомогу. Ці суми не визнавалися в судовому засіданні його представником, тому посилання суду в рішенні на те, що ці суми не оспорювалися стороною відповідача, є безпідставними.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Кушнеренком Є.Ю. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому він просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечує та вважає її безпідставною.

ОСОБА_3 зазначає, що факт передачі грошових коштів в сумі 118537 грн. 28.12.2016 відповідачем належним чином не підтверджено, оскільки між сторонами була письмова домовленість про підтвердження передачі коштів шляхом написання письмової заяви, засвідченої нотаріусом. Такої заяви у ОСОБА_2 немає, а отже, вказаний факт не підтверджено.

Заперечення відповідача стосовно суми коштів, стягнутих в рахунок індексу інфляції, 3% річних та витрат на правову допомогу ОСОБА_3 вважає безпідставними та не обґрунтованими.

Також ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, на суму 226400 грн. (аналогічна позиція викладена у відзиві на позов), наразі ж ОСОБА_2 взагалі відмовляється від визнання позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Капари В.І., представника позивача адвоката Кушнеренка Є.Ю., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року у справі №748/665/16-ц.

16 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Бондарем М.К., відповідно до якого сторони за взаємною згодою здійснили поділ майна, набутого ними у спільну сумісну власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі (а.с.7-8).

Відповідно до п.3.2 Договору сторони домовилися, що в особисту приватну власність ОСОБА_1 за її згодою переходить:

грошові кошти в розмірі 1168537 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 підтвердила факт отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 650000 грн. 00 коп. до підписання даного договору.

Грошові кошти в розмірі 518537,00 грн. ОСОБА_2 зобов`язався передати ОСОБА_1 в строк до 31 грудня 2016 року.

В договорі також вказано, що зазначена сума грошових коштів остаточна та зміні не підлягає. Сторони договору повинні підтвердити факт передачі грошових коштів в розмірі 518537 грн. шляхом передачі заяви від ОСОБА_1 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально.

Договором про внесення змін до Договору про поділ майна подружжя від 28 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Бондарем М.К., укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пункт 3.2 договору про поділ майна подружжя від 16.06.2016 викладено у наступній редакції:

"3.2. За домовленістю Сторін в особисту приватну власність ОСОБА_1 за її згодою переходить:

грошові кошти в розмірі 1168537 (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять сім) грн.. 00 коп.

ОСОБА_1 підтверджує факт отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 650000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. до підписання даного договору.

Грошові кошти в розмірі 118537,00 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. ОСОБА_2 зобов`язується передати ОСОБА_1 в строк до 31 грудня 2016 року. Зазначена сума грошових коштів остаточна та зміні не підлягає. Сторони договору повинні підтвердити факт передачі грошових коштів в розмірі 118 537 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. шляхом передачі заяви від ОСОБА_1 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально.

Грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) грн. ОСОБА_2 зобов`язується передати ОСОБА_1 в строк до 01 липня 2017 року. Зазначена сума грошових коштів остаточна та зміні не підлягає. Сторони договору повинні підтвердити факт передачі грошових коштів в розмірі 400000 (чотириста тисяч) грн.. шляхом передачі заяви від ОСОБА_1 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально" (а.с.9).

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 на виконання зобов`язань по договору від 28.12.2016 позивачу ОСОБА_2 передано: 11.05.2017 37000,00 грн. 16.05.2017 20000,00 грн., 03.04.2018 80 000,00 грн., а загалом 137 000,00 грн. Зазначені обставини визнавалися учасниками справи в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 на виконання зобов`язань по договору від 28.12.2016 сплачено позивачу ОСОБА_1 загалом 137000,00 грн., а отже, борг відповідача перед позивачем становить 381537,00 грн. (118537,00+400000,00 - 137 000,00) і ця сума не повернута відповідачем позивачу у строки, зазначені у договорі від 28.12.2016.

Суд першої інстанції критично поставився до тверджень відповідача стосовно того, що крім вказаних вище сум ним також сплачено позивачу в рахунок боргу 28.12.2016 - 118537,00 грн., а 29.03.2018 - 36600,00 грн., на підтвердження чого надано копію розписки та рахунок №216 від 29.03.2018. Суд виходив з того, що позивач заперечує отримання від відповідача вказаних сум, а крім того, договором від 28.12.2016 сторони визначили, що факт передачі грошових коштів в розмірі 118537,00 грн. та 400000,00 грн. повинен підтверджуватися заявою від ОСОБА_1 про отримання цих коштів, підпис на якій повинен бути посвідчено нотаріально, а такої заяви відповідачем не надано.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми за період з 01.07.2017 по 01.10.2018, суд погодився з наданим позивачем розрахунком цієї суми, оскільки він відповідає проведеному судом розрахунку та його правильність не спростована відповідачем.

Згідно проведеного судом розрахунку, сума індексу інфляційних за період з 01.07.2017 по 30.04.2018 становить 37769, 88 грн. Оскільки позивач просила стягнути з відповідача 36246 грн. 00 коп. інфляційних втрат за вказаний період, тобто менше, ніж обраховано судом, саме ця сума і була стягнута з відповідача на користь позивача з посиланням на те, що суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 статті 7 СК України встановлена можливість урегулювання сімейних відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Відповідно до ст. 8 СК України, у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми ст.ст. 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Так, ч. 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в належній нотаріальній формі досягли згоди з усіх істотних умов Договору про поділ майна подружжя, і в умовах вказаного договору та Договору про внесення змін до договору про поділ майна подружжя прямо передбачили, що сторони договору повинні підтвердити факт передачі грошових коштів шляхом передачі заяви від ОСОБА_1 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально (а.с.7-9).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що належним та допустимими доказами факту передачі грошових коштів є заява від ОСОБА_1 про отримання цих коштів, підпис на якій посвідчено нотаріально.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано судам першої та апеляційної інстанцій заяву або розписку ОСОБА_1 про отримання нею коштів в сумі 118537 грн., підпис ОСОБА_1 на якій посвідчено нотаріально.

Визнання ОСОБА_1 факту отримання від ОСОБА_2 37000,00 грн. 11.05.2017; 20000,00 грн. 16.05.2017 та 80 000,00 грн. 03.04.2018 на загальну суму 137 000,00 грн., відповідно до наданих відповідачем ОСОБА_2 суду розписок (а.с.54-56), не свідчить про зміну сторонами умов договору щодо способу доказування факту передачі грошових коштів, оскільки такі зміни умов договору повинні бути вчинені в такій самій формі, що й договір, що змінюється відповідно до частини першої статті 654 ЦК України.

Надана відповідачем ОСОБА_2 суду розписка від імені ОСОБА_1 про те, що вона взяла у ОСОБА_2 118537 грн. в рахунок його боргу, датована 28.12.2016 (а.с.64), не містить нотаріального посвідчення підпису ОСОБА_1

Тому суд першої інстанції правильно визнав вказану розписку недопустимим доказом у даній справі.

Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції також враховує позицію сторони позивача про те, що ОСОБА_1 заперечує отримання від ОСОБА_2 118537 грн. в рахунок його боргу 28.12.2016, заперечує факт складання нею такої розписки та заперечує факт підписання нею такої розписки.

Оскільки відповідачем не надано допустимого доказу передачі позивачу коштів в сумі 118537 грн., тягар обов`язку доказування факту передачі коштів, зокрема, шляхом проведення почеркознавчої експертизи, не може бути перекладений на позивача.

Судом першої інстанції правильно застосовано наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, а розрахунки суми індексу інфляції та 3-х відсотків річних проведено належним чином та з врахуванням меж заявлених позовних вимог.

Обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу, їх співмірність із складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи підтверджується договором про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю, актом виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.12-15), позовною заявою, складеною адвокатом ОСОБА_3 . (а.с.2-4), заявою про зменшення позовних вимог, складеною адвокатом ОСОБА_3 (а.с.38-40), та даними протоколів судового засідання щодо участі адвоката Кушнеренка Є.Ю. в судових засіданнях.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку щодо наявності підстав для скасування або зміни судового рішення, що оскаржується.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: