Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 272/1024/15-ц

провадження № 61-34485св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Трофімовим Андрієм Вячеславовичем, на постанову апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Микитюк О. Ю.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 23 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, останньому надано кредит у сумі 40 000,00 дол. США зі сплатою 13,0 % річних, строком до 23 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

02 квітня 2009 року та 06 травня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до кредитного договору.

Відповідно до умов додаткових угод позичальнику тимчасово, на період з 23 квітня 2009 року до 23 березня 2010 року було встановлено кредитні канікули, погоджено новий Графік погашення та збільшено строк користування кредитом на 240 календарних місяців.

Дата остаточного погашення кредиту є 23 травня 2038 року. Однак, ОСОБА_1 припинив належним чином виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. 18 травня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки заборгованість відповідачами погашена не була, банк просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2008 року, яка станом на 17 червня 2015 року складала 49151,03 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 088 584,18 грн, а також відшкодувати понесені судові витрати.

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору.

Позов мотивував тим, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ним було укладено кредитний договір про надання коштів у розмірі 40 000,00 дол. США на придбання об`єкту нерухомості. Проте, при укладанні цього договору банком не дотримано вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що виразилось в ненаданні необхідної інформації позичальнику, яка могла суттєво вплинути на прийняття рішення останнім, щодо укладання кредитного договору. Так, банком не було надано інформації щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, оформлених письмовими роз`ясненнями. У змісті договору та додатків до нього відсутні положення, що валютні ризики несе позичальник та відсутня письмова інформація щодо ознайомлення позичальника з методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позовні вимоги, визнати кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності кредитного договору.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 26 січня 2018 року в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним кредитний договір від 23 травня 2008 року № 014/0710/74/133496 та додатки № 1, 2, 3 до кредитного договору, додаткові угоди до кредитного договору від 02 квітня 2009 року та 06 травня 2010 року у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 229,50 доларів США - різниця між отриманою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сумою та сумою всіх платежів.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що під час укладення оспорюваного кредитного договору позивач був введений в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту, відсоткової ставки, а тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору у вигляді та у розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили його волевиявленню на укладання договору саме на таких умовах.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 26 січня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 014/0710/74/133496 станом на 17 червня 2015 року у розмірі 49 151,03 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1 088 854,18 грн, яка складається із: 40 817,52 дол. США заборгованості за кредитом, що в еквівалентно за курсом НБУ - 904 015,78 грн; 2 994,89 дол. США заборгованості із сплати відсотків, що еквівалентно за курсом НБУ - 66 330,04 грн; 5 338,62 дол. США пені, що в еквівалентно за курсом НБУ- 118 238,36 грн.

Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 4 567,50 грн з кожного судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору та додатків до нього недійсними відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України - як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договорів, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, проте ОСОБА_1 не заявляв позов з цих підстав.

Позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, виходячи з того, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, допустив утворення заборгованості, що підтверджується відповідним розрахунком.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

У червні 2018 року Трофімов А. В. - адвокат Бистрицького М. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій просив скасувати постанову апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року та залишити в силі рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 26 січня 2018 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги висновок судової економічної експертизи від 17 грудня 2007 року № 200/12/2017, вважаючи його неналежним доказом у справі. Відхиляючи висновок експерта, апеляційний суд своє рішення не мотивував.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Андрушівського районного суду Житомирської області.

31 липня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Суди встановили, що укладаючи оспорюваний кредитний договір, ОСОБА_1 погодився з тим, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Крім того, будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому банком інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту у ОСОБА_1 не було.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину

є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору

є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, оплату його обслуговування, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору від 23 травня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , правильно застосувавши положення статей 203, 215, 230 ЦК України та статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів касаційної інстанції також погоджується з висновками апеляційного суду про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором з підстав передбачених статтями 526, 626-628, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги висновок судової економічної експертизи від 17 грудня 2007 року № 200/12/2017, вважаючи його неналежним доказом у справі, необґрунтовані. Наведені в експертизі висновки не можуть бути належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України для визнання кредитного договору недійсним з підстав заявлених у позові, а лише у випадку доведеності безпідставного збільшення кредитної заборгованості - підставою для її перерахунку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2018 року зупинено виконання постанови апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Трофімовим А. В., підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання постанови апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Трофімовим Андрієм Вячеславовичем, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська