КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Київ.

Справа 359/286/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5873/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року (у складі судді Журавського В.В., повний текст рішення складено 07 лютого 2019 року)

в справі за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури, в інтересах держави, в особі Київської ОДА, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати недійсним розпорядження Бориспільської РДА №4929 від 24 липня 2008 року, №5026 від 25 липня 2008 року, №5038 від 25 липня 2008 року, №1579 від 25 липня 2009 року. Визнати недійсними наступні державні акти, якими посвідчено право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва, які розташовуються на території Головурівської сільської ради Бориспільського району, а саме: серії НОМЕР_1 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,4988 га; державний акт серії НОМЕР_3 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,4988 га; державний акт серії НОМЕР_4 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,4987 га; державний акт серії НОМЕР_5 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,4989 га; державний акт серії НОМЕР_6 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га; державний акт серії НОМЕР_7 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га; державний акт серії НОМЕР_8 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га; державний акт серії НОМЕР_9 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га; державний акт серії НОМЕР_10 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га; державний акт серії НОМЕР_11 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га; державний акт серії НОМЕР_12 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га; державний акт серії НОМЕР_13 від 04 березня 2010 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5000 га. Витребувати на користь держави, в особі Київської ОДА, із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 зазначені земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказав на те, що перевіркою законності відведення у власність громадянам земельних ділянок на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області встановлено, що розпорядженням Бориспільської РДА №4929 від 24 липня 2008 року, №5026 та №5038 від 25 липня 2008 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Головурівської сільської ради. На підставі цих рішень були видані державні акти на право приватної власності на землю, а саме: ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,9953 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 . - 2,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 ; ОСОБА_4 . - 2,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_14 . В подальшому вказані земельні ділянки були відчужені на користь ОСОБА_1 та розділені кожна з земельних ділянок на чотири земельні ділянки зі зміною цільового призначення - на ведення садівництва. Таким чином кінцевим власником спірних земельних ділянок на даний час являється ОСОБА_1 Бориспільська РДА перевищила повноваження та всупереч чинному законодавству незаконно розпорядився землею, яка відноситься до категорії земель водного фонду. Оскільки вказані земельні ділянки накладаються на водні поверхні та острови акваторії Канівського водосховища річки Дніпро. Тому землі, які передані Бориспільською РДА у власність громадян, є землями водного фонду і не могли бути придатними для використання під садівництво та городництво. Вказуючи на те, що спірні земельні ділянки не могли бути надані у приватну власність, оскільки відносяться до земель водного фонду щодо них встановлено спеціальний правовий режим - обмежено в обороті, передача їх у приватну власність відбулась з порушенням встановленого законом порядку, прокурор просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року в задоволенні позову керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 26 лютого 2019 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що звернення прокурора до суду в даних спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення державі незаконно наданих у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, і таким чином, не порушується баланс державних (суспільних) і приватних інтересів та відсутній факт надмірного втручання держави у спірні правовідносини, а прокурором обрано вірний спосіб захисту інтересів держави, зазначений в позові.

Вказує, що оскаржуване рішення суду в частині застосування положень матеріального права щодо наслідків спливу позовної давності (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України) є незаконним, оскільки судом неповно з`ясовано та невірно оцінено усі обставини щодо моменту поінформованості прокурора і визначеного ним позивача про порушення інтересів держави в сукупності з усіма зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим дане рішення підлягає скасуванню на підставі ст.ст. 374, 376 Цивільного процесуального кодексу України .

Зазначає, що судом належним чином не з`ясовано, з якого моменту у прокурора і визначеного ним позивача виникло право на звернення до суду з позовом в інтересах держави, а доводи про те, що таке право виникло у 2017 році так і залишились не спростованими судом.

Також судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 22 05 18 у справі № 469/1203/15-ц, від 06.06.18 у справі № 372/1387/13-ц, від 20.06.18 у справі № 697/2751/14-ц про те, що неправильними є висновки судів про обізнаність держави через утворені нею органи з фактом правопорушення з моменту його вчинення, оскільки закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи порушення, а з часом, коли в дійсності стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів (зокрема після проведеної перевірки).

Ухвалою від 04 квітня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи не скористались свої правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Ухвалу про відкриття провадження , та повідомлення про розгляд справи усім учасникам справи було надіслано 17 квітня 2019 року, як того передбачає ст. 361 ЦПК України.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників процесу, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволеню, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду цим вимогам відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Розпорядженням Бориспільської РДА №4929 від 24 липня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею відповідно 1,9953 га на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області для ведення особистого селянського господарства (а.с.23).

Іншим розпорядженням Бориспільської РДА №5026 та №5038 від 25 липня 2008 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельних ділянок площею по 2,0000 га на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області для ведення особистого селянського господарства (а.с.24,26).

На підставі вказаних розпоряджень Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі видано наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_15 , що посвідчує право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району (а.с.28); серії НОМЕР_16 , що посвідчує право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 1,9953 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району (а.с.29), серії НОМЕР_17 , що посвідчує право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_14 , яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району (а.с.31).

Відповідно до договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відчужили вказані земельні ділянки на користь ОСОБА_1

В подальшому ОСОБА_1 кожну з трьох земельних ділянок розділив на чотири окремі земельні ділянки та отримав наступні державні акти: серії НОМЕР_18 площею 0,4988 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_19 площею 0,4988 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_20 площею 0,4987 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_21 площею 0,4989 га з кадастровим номером НОМЕР_2 ; серії НОМЕР_22 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_23 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_24 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_25 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_26 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_27 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_28 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_29 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с.31-42).

Крім цього, на підставі розпорядження Бориспільської РДА №1579 від 25 травня 2009 року цільове призначення вказаних земельних ділянок, належних ОСОБА_1 , було змінено з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва (а.с.26).

У зв`язку зі зміною цільового призначення земельних ділянок ОСОБА_1 отримав наступні державні акти: серії НОМЕР_1 площею 0,4988 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 площею 0,4988 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 площею 0,4987 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_5 площею 0,4989 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_6 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_7 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_8 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_9 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_10 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_11 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_12 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , серії НОМЕР_13 площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с.43-54).

За змістом листа КДП «Київгеоінформатика» №01-01/445 від 04 серпня 2017 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водну поверхню та острови акваторії Канівського водосховища на р. Дніпро (а.с.55).

Зазначене підтверджується схемою накладення вказаних земельних ділянок на землі водного фонду на території Бориспільського району, викопіюванням з ортофотопланів станом на 2008 рік та матеріалів космічної зйомки станом на 2016 рік з відповідною схемою із зазначенням кадастрових номерів спірних земельних ділянок (а.с.55).

Суд встановив , що Бориспільська РДА не мала права розпоряджатися земельними ділянками, оскільки вони відносилися до земель водного фонду, зокрема водної поверхні та островів в акваторії Канівського водосховища р. Дніпро. Тому повноваженнями щодо розпорядження землями такої категорії наділена виключно Київська ОДА.

Також суд встановив, що прокурор пропустив трирічний строк зверненя до суду з позовом, оскільки КОДА , в інтересах, якої заявлено позов мала можливість довідатись про порушеня свої прав з часу реєстрації права власності на спірні земельні ділянки на підставі державних актів на право власності на землю за фізичними особами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія судів приходить до висновк, що вищенаведені обставини справи, які суд важав встановленими є доведеними, висновок суду з приводу пропуску прокурором строку зверненя до суду відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що оскаржуване рішення суду в частині застосування положень матеріального права щодо наслідків спливу позовної давності (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України) є незаконним, а також з приводу не врахування правовової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 22 05 18 у справі № 469/1203/15-ц, від 06.06.18 у справі № 372/1387/13-ц, від 20.06.18 у справі № 697/2751/14-ц про те, що неправильними є висновки судів про обізнаність держави через утворені нею органи з фактом правопорушення з моменту його вчинення, оскільки закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи порушення, а з часом, коли в дійсності стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів, колегія судів не приймає виходячи з наступного.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі він набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Колегія судів погоджується з висновками районого суду про те, що позивач по справі не довів, що держава в особі органу, в інтересах, якого подано позов не могла довідатись про порушення своїх прав з часу реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за фізичними особами. Посиланя на проведеня перевірки в 2017 році та отримання відповіді прокурором про накладення земельних ділянок, які він просить витребувати на землі водного фонду , колегія суддів не приймає, тому що суд вірно виходив з того, що Київська ОДА, в разі належного виконаня посадових обов`язків уповноваженими особами мала всі повноваження та можливості проконтролювати вибуття земельних ділянок з власності держави до фізичних осіб. При цьому посилання прокурора на те, що Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що початок перебігу строків позовної давності можливо обраховувати з часу проведення перевірок прокуратурою не відповідають дійсності, оскільки у всіх справах Верховний Суд направив справи на новий розгляд з метою встановлення часу з якого позивач, а саме держава в особі органу, який вказаний прокурором в позові міг довідатись про порушеня свої прав.

Враховуючи, що саме позивач, звертаючись з позовом в 2018 році зобов`язаний був доводити, що він не пропустив строк зверненя до суду, та відсутність доказів тому, що позивач не мав об`єктивної можливості довідатись про відчуженя земель держави на користь фізичних осіб з 2008- 2010 року суд правомірно застосував наслідки пропуску позовної давностів.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 цієї статті в редакції, яка діяла до 15 січня 2012 року (на час виникнення спірних правовідносин), зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Відповідно до п. 5 розд. ІТ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів,їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Незастосуваня позовної давності за даними правовідносинами буде грубо порушувати загальні принципи цивільного судочинства щодо рівності всіх учасників процесу перед законом і судом та надання переваги державі в особі прокурора звертатись з позовами без обмеження будь-якими розумними строками, оскільки перевірки прокуратура має право проводити в будь-який час і через 8-10 років після прийняття рішень державними органами про передачу землі фізичним особам (як за обставинами даної справи) і через 20 років, а відповідно дотримання судами такої позиції, а саме відрахуваня строків позовної давності не з часу коли особа могла довідатись про порушеня свого права, а з часу коли прокуратура внаслідок перевірки встановила порушення законів, зведе нанівець норми ЦК України, якими не передбачено, що для держави , не застосовується строк позовної давності в разі зверненя з позовами про витребуваня земель водного фонду.

Колегія судів важає, що з метою дотримання принципів юридичної та правової визначеності в державі," закон для всіх один", а відповідно: до внесення змін в ЦК України щодо незастосуваня строків позовної давності за вимогами держави про витребуваня майна в інтересах суспільства, суди не мають права не застосовувати інститут позовної давності.

Інших доводів апеляційна скарга прокурора не містить.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволеня.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: