Справа № 297/626/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1999 року, виданого згідно розпорядження комісії по приватизації житла виконкому Берегівської міської ради народних депутатів від 23.04.1999 р. за №748-ГЖ, житлова квартира №3, яка знаходиться за адресою: м. Берегове по вул. Фабрична, 44, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сімї: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

04 січня 2017 року помер один із співвласників квартири ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на частку квартири. Право спадкувати на частку квартири як спадкоємець першої черги отримала його мати ОСОБА_1.

При зверненні позивачів до приватного нотаріусу із проханням оформити належним чином спадщину, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки вказаної квартири, оскільки відповідно до правовстановлюючого документу вказана квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення та конкретизації часток, тому оформлення спадку можливе лише після виділення часток у спільному майні, що унеможливило оформлення спадщини в позасудовому порядку та не дає можливості власникам квартири належним чином реалізувати гарантовані законодавством права.

В судове засідання, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зявилися, відповідно до поданої через канцелярію суду спільної заяви, позовні вимоги підтримали повністю та просили розглянути справу за їх відсутності.

Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, відповідно до поданої до суду заяви, просив розглянути справу за його відсутності за наявними в справі документами.

Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачі посилалися, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Із змісту ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державою визнаються права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим законом, якщо реєстрація прав чи їх обтяжень, була проведена відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення такого права.

Згідно із п.16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за №396 від 16.12.2009р. на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир у приватну власність оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Таким чином, суд констатує, що ОСОБА_1 та членам її сімї: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на праві спільної сумісної власності належить квартира №3, яка знаходиться за адресою: м. Берегове по вул. Фабрична, 44, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 23 квітня 1999 року, виданого згідно розпорядження комісії по приватизації житла виконкому Берегівської міської ради народних депутатів від 23.04.1999 р. за №748-ГЖ.

Матеріалами справи також підтверджується, що 04.01.2017 року помер ОСОБА_4 (співвласник квартири), який заповітного розпорядження не залишив. Право спадкувати на частку квартири як спадкоємець першої черги отримала його мати ОСОБА_1.

При зверненні позивачів до приватного нотаріусу із проханням оформити належним чином спадщину, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки вказаної квартири. Згідно із повідомлення наданого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки у правовстановлюючому документі на нерухоме майно не визначені частки у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від спадкодавця (особи яка померла) до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається у день смерті спадкодавця, або оголошення його померлим, до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, що належали йому за життя та не припинилися внаслідок його смерті, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах ст.ст.1218, 1226 ЦК України.

Згідно ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням встановлених судом обставин, які підтверджуються матеріалами справи, суд констатує, що позивачам у справі на праві спільної сумісної власності належить частка у вказаній квартирі, і їх частка, у спільному сумісному майні, може бути поділені на підставі ч.1 ст.372 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що кожен з співвласників має рівні частини в квартирі, тобто кожному із співвласників, в тому числі і померлому ОСОБА_4 належить по 1/3 частині квартири №3 в м. Берегове по вул. Фабрична, буд. 44, Закарпатської області.

При цьому, ОСОБА_1 належить 2/3 частки вказаної квартири (1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину та 1/3 частки, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 Е.).

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 82, 174, 206, 247 ч. 2, 259, 263-265, 268ЦПК України, п.1 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 182, 328,355,370,372,1216,1218,1226,1261,1268 ЦК України, п.п.1,8,23 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати право власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,2 кв.м., з яких житлова площа 35,6 кв.м, у тому числі 1 кімната 19,1 кв.м., 2 кімната 16,5 кв.м., кухня 5,85 кв.м., вбиральня - 3,0 кв.м, коридор - 4.75 кв.м. в таких розмірах:

- 2/3 частки за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;.

- 1/3 частки за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення.

Суддя ОСОБА_6.