Справа № 455/1230/19
Провадження № 6/455/22/2019
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2019 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду залі судових засідань, подання начальника Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

03.09.2019 року начальник відділу Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Павлов Ю.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Старосамбірському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження ВП №57965017 з примусового виконання виконавчого листа №455/769/16-ц, виданого Старосамбірським районним судом 22.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 , жителя с. Тур`є Старосамбірського району Львівської області, в користь Старосамбірського районного центру зайнятості незаконно отримане матеріальне забезпечення та вартість наданих соціальних послуг в сумі 8715.24 гривень та судовий збір в сумі 1378.00 гривень. Боржник ОСОБА_1 самостійно виконавчий документ не виконує, кошти на рахунок стягувача не оплачує.

11.06.2019 року до Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшов лист Старосамбірського районного центру зайнятості із проханням вирішення питання про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , як такого, що ухиляється від сплати боргу та виконання зоов`язань, покладених на нього рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області на підставі якого видано виконавчий лист №455/769/16-ц від 22.08.2017 року. Згідно відповіді на запит державного виконавця щодо перетину боржником державного кордону України, було встановлено, що боржник періодично перетинає державний кордон України.

Боржник злісно ухиляється від виконання рішення суду, не з`явився на виклик державного виконавця, не надав пояснення за фактами невиконання рішення суду та законних вимог виконавця. Оскільки боржником перетинається державний кордон України, у боржника наявні кошти для здійснення закордонних поїздок, отже, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення.

Державним виконавцем реалізовано всі заходи передбачені законом для виконання рішення суду.

Просить вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду відносно ОСОБА_1 .

У судовому засіданні начальник Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Павлов Ю.В. подання підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у ньому.

Представник стягувача ОСОБА_2 суду пояснила, що боржник ухиляється від сплати боргу, протягом двох років частково погасив борг. Долучила до матеріалів справу роздруківку про сплату боргу.

Розглянувши подання, долучені до нього документи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року).

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку зокрема коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому

законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень органів доходів і зборів щодо інформування органів доходів і зборів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких органами доходів і зборів було виявлено порушення митних правил.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З матеріалів, які долучені до подання - виконавчого листа та постанови (а.с.3-4) , відомо, що начальником відділу державної виконавчої служби Старосамбірського РУЮ Павловим Ю.В. 22.12.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 57965017 по виконанню виконавчого листа №455/769/16-ц, виданого 22.08.2017 року Старосамбірським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 в користь Старосамбірського районного центру зайнятості незаконно отримане матеріальне забезпечення та вартість наданих соціальних послуг в сумі 8715.24 гривень та судовий збір в сумі 1378.00 гривень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

В судовому засіданні начальник відділу пояснив, що ним до суду подані всі документи, які містяться і стосуються виконавчого провадження, а також, що він неодноразово надсилав повідомлення про виклик ОСОБА_1 у виконавчу службу, однак, доказів, які б свідчили, що такі виклики боржник отримав, суду не зміг подати.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що боржник обізнаний з відкриттям виконавчого провадження та строком на добровільне виконання. З подання вбачається, що вказана постанова була надіслана боржнику, проте підтвердження даного факту, а саме: рекомендованого повідомлення про вручення державним виконавцем суду не представлено. Про будь-які дії державного виконавця, які б свідчили про спрямування ним роботи на розшук боржника, в суді також таких доказів не було здобуто.

Крім того, в матеріалах справи є докази, що державним виконавцем вживались заходи щодо встановлення майна, грошових коштів, доходів тощо боржника, на яке можна було б звернути стягнення (а.с.8-12), однак такого не встановлено. Навпаки, подані документи державним виконавцем можуть свідчити про неможливість боржником виконання зобов`язання, але ніяк не можуть свідчити про навмисне чи інше свідоме невиконання ним зазначених обов`язків.

Як вбачається із роздруківки, долученої до матеріалів справи представником стягувача (а.с.18) ОСОБА_1 частково сплачує борг на рахунок Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості, і сума повернення становить - 2171.99 гривня, залишок боргу 6400.00 гривень.

Отже, державним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому, маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин.

Відповідно до п.2 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року подання державного виконавця щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України серед іншого повинно містити обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Саме посилання на наявність боргу за виконуваним судовим рішенням не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання і не може бути підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Незважаючи на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка чітко встановлює вимоги щодо оформлення подання та забезпечення його належними доказами, державним виконавцем такі виконано не повністю, що свідчить також і про передчасність звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зважаючи на викладене, при вирішенні питання про тимчасове обмеження вказаного конституційного права державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, суд при здійсненні правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За таких обставин, вжиття обраного державним виконавцем обмеження на даний час не є єдиним можливим та необхідним способом забезпечення примусового виконання боржником вищезазначеного виконавчого документа, а тому суд приходить до висновку, що подання необґрунтоване та відповідно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», п.1 ч.1 ст.3, ч.1 ст.5, ч.1 ст.18, п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, ч.2 ст.10, ст.210, ст.ст. 258-261, 353, 441 ЦПК України, -, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду відносно гр. України ОСОБА_1 , - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 20.09.2019 року.

Суддя Л.Й.Ніточко