Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 508/892/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року Миколаївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Парій І.О.

з участю: секретаря Товт Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в смт. Миколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору недійсним.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору недійсним,

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ним був укладений кредитний договір № ODY0GA00000011, на підставі якого Банк зобов`язався надати кредит в сумі 28000.00 гривень на споживчі цілі, а Позичальник - повернути його й сплатити 20.04% річних за користування кредитом та зі строком погашення до 07.05.2028 року включно. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором цього ж дня, він уклав договір іпотеки, за умовами якого надав в іпотеку 1- кімнатну квартиру загальною площею 29.20 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Пізніше він помітив, що в Кредитному договорі закладені приховані та незрозумілі йому, як споживачу платежі, які прямо не вказані в пунктах Договору, а приховані через численні відсилання до інших 3, 5 пунктів і так чотири, п`ять разів. Такі умови Кредитного договору є незрозумілими йому, як споживачу та несправедливими до нього, оскільки не можуть бути усвідомленими та самостійно пораховані.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить проводити слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.57,66,70)

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, однак на адресу суду надійшов Відзив, у якому просить суд проводити слухання без його участі, позовні вимоги не визнав (а.с.55).

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору недійсним суд дійшов наступного.

07 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODY0GA00000011 на підставі якого Банк зобов`язався надати кредит в сумі 28000.00 гривень на споживчі цілі, а Позичальник ( ОСОБА_1 ) - повернути його й сплатити 20.04% річних за користування кредитом та зі строком погашення до 07.05.2028 року включно (а.с.6-16).

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 07 травня 2008 року ОСОБА_1 уклав також договір іпотеки, за умовами якого надав в іпотеку однокімнатну квартиру загальною площею 29.20 кв.м., житловою площею 18,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.18-23).

ОСОБА_1 в період з 01.07.2008 року по 06.03.2012 рік сумлінно виконував умови Кредитного договору, щомісяця в середньому сплачував по 700.00 грн. і відповідно до п. 2.4.1 зазначеного вище кредитного договору № ODY0GA00000011, а саме: 06 березня 2012 року достроково здійснив погашення кредитних коштів в сумі 24 000,00 гривень, отже отримані ним в кредит кошти повністю повернуто (а.с.12-15,27-31,71)

18 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № ODY0GA00000011 від 07.05.2008 року в розмірі 12715,13 гривень.

19.09.2016 року рішенням Миколаївського районного суду Одеської області відмовлено у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 30.05.2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року задовольнив частково, змінивши в частині мотивування підстав відмови в задоволенні позову, в решті рішення залишили без змін (а.с.33-35).

21.06.2017 року позивач ОСОБА_1 отримав виписку по кредиту - договір № ODY0GA00000011 від 07.05.2008 р., нарахування та сплата кредитних коштів за період 01.01.2007 - 21.06.2017 р.р., де зазначено нарахування та погашення комісії, яка вище зазначеним кредитним договором не передбачена (а.с.27-32).

Отже, умови Кредитного договору № ODY0GA00000011 від 07.05.2008 року є несправедливими, оскільки в додатку № 1 до нього загальна вартість кредиту зазначена з розрахунку 28000.00 гривень, натомість у п. 8.1 кредитного договору вказана сума кредиту в розмірі 35140.00 гривень.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачена сплата винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту в розмірі 840.00 грн., винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору.

У Кредитному договорі № ODY0GA00000011 від 07.05.2008 року сплата винагороди за резервування ресурсів визначена в процентах від суми зарезервованих ресурсів, тобто є змінною величиною, то такі умови суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч.5 ст.11, ч.ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 р.№ 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами, умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 № 6-8оцс12.

Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати винагороди за резервування, і це є підставою для визнання такого положення недійсним. Оскільки в спірному договорі сплата винагороди за резервування ресурсів визначена в процентах від суми зарезервованих ресурсів, тобто є змінною величиною, то такі умови суперечать положенням ч.5 ст. 11 Закону.

Відповідно до стаття 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Таким чином пункт 8.1 кредитного договору, що врегульовує сукупну вартість кредиту, порядок зарахування платежів не відповідає вимогам законів та підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору недійсним необхідно задовольнити. Визнати несправедливим та частково недійсним пункт 8.1, Кредитного договору № ODY0GA00000011 від 07 травня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту в розмірі 840.00 грн., винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 77,81, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати несправедливим та частково недійсним пункт 8.1, Кредитного договору № ODY0GA00000011 від 07 травня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту в розмірі 840.00 грн., винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а стороною, що не була присутня в судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Парій І.О.