Справа № 405/4747/18
Провадження №2/405/843/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді - Іванової Л.А.
при секретарі Тюпі Ю.В.
за участю учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Міхальової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький цивільну справу №405/4747/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просила визнати 29/100 частини квартири АДРЕСА_1 , до складу якої входить кімната жилою площею 13,3 кв.м. об`єктом спільної сумісної власності подружжя; провести поділ майна між співвласниками в рівних частках; визнати за нею (позивачем) право власності на 29/200 частини вищезазначеної квартири, припинивши за відповідачем, право власності на 29/200 частиниквартири, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1988 року, який було розірвано згідно рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25.08.2015 р. (справа №405/5266/15-ц), яке набрало законної сили 13.10.2015 року
Вказала, що зазначене майно має статус спільного сумісного майна подружжя в силу приписів ст.ст. 16, 55 Закону України «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (чинних на час виникнення правовідносин щодо права власності), ст. ст. 60, 68, 70 СК України на підставі чого на нього розповсюджуються правила поділу майна, передбачені ст.71 СК України.
Разом з тим, оскільки між нею (позивачем) та відповідачем не досягнуто домовленості про добровільний поділ майна, відповідач уникає будь-яких розмов щодо поділу квартири, а томує всі підстави визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов на адресу суду від відповідача не надходили.
Крім того, представник відповідача - ОСОБА_3 повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, в судове засідання, яке було призначено судом на 17.12.2018 року подав заяву про ознайомлення з матеріалами цивільної справи. Після ознайомлення з матеріалами справи відзив на позов на адресу суду не надав, заяви, клопотання на адресу суду від представника відповідача, - не надходили.
Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, який обізнаний про наявність в суді цивільної справи, в якій він є відповідачем, надав повноваження представнику та його представник, який ознайомився з матеріалами цивільної справи) були повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції, проте не цікавилися перебігом розгляду цієї справи в місцевому суді, а тому відсутні правові підстави вважати про порушення їх прав на судовий розгляд.
Заслухавши представника позивача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст. 12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2015 року, яке набрало законної сили 13 жовтня 2015 року (справа №405/5266/15-ц), шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17.09.1988 року у відділі ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 2065 розірвано.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом також встановлено, що 23 грудня 2000 року між ОСОБА_4 , що діяв за себе та як законний представник неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , як Продавцем та ОСОБА_2 , як Покупцем було укладено договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., зареєстровано в реєстрі за № 4612, за яким Продавці продали у рівних частках кожний, а Покупець купив належні їм 29/100 (двадцять дев`ять сотих) частини квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13,3 кв.м. В загальному користуванні знаходяться: коридор пл. 6,7 кв.м., санвузол пл.1,2 кв.м., ванна кімната пл.1,4 кв.м., кухня пл. 5,9 кв.м.
Квартира розташована на сьомому поверсі, дев`ятиповерхового житлового будинку та складається з трьох жилих кімнат пл. 13.3 кв.м., 11,4 кв.м, 20,6 кв.м., кухні пл.5,9 кв.м., ванної кімнати пл.1,4 кв.м., туалету пл.1,2 кв.м., коридору пл.6,7 кв.м. загальнокорисною площею 60,5 кв.м., у тому числі житловою площею 45,3 кв.м.
Відповідно до п. 3 Договору купівлі продажу квартири, сторони дійшли згоди, що вказана в договорі частина квартири продається за 2240,00 (дві тисячі двісті сорок) гривень. Продавці стверджують, що грошові кошти в сумі 2240,00 грн., одержані ними від Покупця до підписання цього договору повністю в рівних частках кожний. Інвентаризаційна оцінка частини квартири (з урахуванням коефіцієнта індексації вартості об`єктів житлового фонду 7,1), згідно довідки характеристики за № 2013, виданої Кіровоградським бюро технічної інвентаризації «08» грудня 2000 року складає 5083 (п`ять тисяч вісімдесят три) гривні.
Право власності на частину квартири Покупець набуває після нотаріального посвідчення цього договору, а також зобов`язаний зареєструвати його у відповідності до ст. 227 Цивільного кодексу України в Кіровоградському міжміському бюро технічної інвентаризації (п. 6 Договору купівлі - продажу).
Судом відзначається, що зазначені вище обставини не заперечувалися сторонами, на підставі чого є такими, що не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України.
Окрім того, відповідно до п. 7 зазначеного Договору купівлі-продажу квартири, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається купленою частиною квартири. Якщо частина квартири набута Покупцем у період шлюбу вона являється спільною власністю подружжя і розпорядження нею можливо лише за згоди другого з подружжя.
Крім того, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тим самим, судом відзначається, що тлумачення зазначеної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу.
Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в т.ч., в судовому порядку, при цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростовування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту ч. 1 ст. 61 СК України), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Статтею 68 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Майно, що є у спільній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 372 ЦК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України).
Аналогічне положення закону було закріплено й у ст.ст. 22,28 КпШС України (в редакції 1963 року), який був чинний на час придбання спірного майна (квартири) .
З огляду на зазначене, судом відзначається, що 29/100 частини квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13,3 кв.м. було придбано у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя, а тому їх частки є рівними. Про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо їх часток у праві власності на зазначене спірне майно, суду не відомо, і докази цьому на час судового розгляду справи відсутні, а так само як і відсутні докази того, що зазначене спірне майно є особистою приватною власністю когось із них (позивача чи відповідача).
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до п.п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч.3 ст.368 ЦК України відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.5 ст.71 СК України).
У своїй правовій позиції ВС України у справі № 6-2565цс16 вказував про те, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
З огляду на викладене вище, та враховуючи, що 29/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 яка є предметом позову, набута сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому, поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, а жодних доказів протилежного відповідач суду не надав, виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, виходячи, при цьому, з підстав позову, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 шляхом визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29/100 частини квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13,3 кв.м, проведення поділу зазначеного майна у рівних частках, визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 29/200 частини квартири з припинення за відповідачем ОСОБА_2 права власності на 29/200 частини квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13,3 кв.м.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст. ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.
Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29/100 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13, 3 кв.м.
В порядку поділу спільного сумісного майна - 29/100 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13, 3 кв.м, провести поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, а саме: по 29/200 частині кожному.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 29/200 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13, 3 кв.м, припинивши за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 29/200 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13, 3 кв.м. площею 5, 9 кв.м.
В загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться: коридор площею 6, 7 кв.м, санвузол площею 1, 2 кв.м, ванна кімната площею 14 кв.м, кухня площею 5, 9 кв.м. 29/100 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , до складу якої входить кімната жилою площею 13, 3 кв.м,
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3ст. 354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду, через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова