Ухвала

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 461/7014/16-ц

провадження № 61-7029 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько Кіпрське підприємство «Лео Порто», про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько Кіпрське підприємство «Лео Порто», про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 13 червня 2017 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року у вказаній справі відмовлено.

Тобто, втретє до апеляційного суду оскаржує ухвалу про відкриття провадження у справі.

У квітні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року

та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року апеляційну скаргу Бартиша І. Є. залишено без руху для усунення недоліків, а саме запропоновано надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення та сплатити судовий збір.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху двічі надсилалась заявнику рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за вказаною ним адресою місця проживання, але розписки про отримання ухвали до суду не повертались, а згідно відстеження поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором, відправлення не вручені під час доставки через «інші причини». ОСОБА_4 заяви про зміну місця свого проживання (перебування) апеляційному суду не подавав.

На виконання вимог частини першої статті 131 ЦПК України про зміст вказаної вище ухвали про залишення апеляційної скарги без руху

ОСОБА_4 було доведено до відома за допомогою засобів телефонного (мобільного) зв'язку, відомості про які є в матеріалах справи і які вже використовувались судом раніше для повідомлення заявника.

Відповідно до акту від 23 січня 2019 року, ОСОБА_4 двічі: 17 січня

2019 року та 23 січня 2019 року повідомлено по телефону про зміст ухвали Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху та про необхідність усунення недоліків і запропоновано з'явитись до апеляційного суду для отримання копії цієї ухвали. Упродовж місяця заявник до суду не з'явився, іншої адреси, за якою він міг би отримати поштове відправлення, суду не повідомив.

Частинами першою та другою статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Тому, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_4 повідомлявся належним чином і неодноразово про залишення апеляційної скарги без руху, проте жодних дій щодо усунення недоліків не вчиняв.

Доводи касаційної скарги про обмеження права на суд не заслуговують на увагу, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним

і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України)

Установлено, що ОСОБА_4 неодноразово як до суду апеляційної інстанції, так і до Верховного Суду оскаржує судові рішення, у тому числі ухвали апеляційного суду, тому зобов'язаний цікавитись рухом його апеляційної скарги.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та рішення у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 березня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4,

третя особа -товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько Кіпрське підприємство «Лео Порто», про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк