Справа № 605/690/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"25" квітня 2019 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Горуц Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Чебан Т.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що той розмір аліментів, який сплачує відповідач на утримання дитини є недостатнім для її належного забезпечення та утримання. Відповідач на протязі 8 років жодним чином не цікавиться дитиною та не відвідує її. Дитина є інвалідом з дитинства (група А1), хвора дитячим церебральним паралічем, що потребує матеріальних затрат на її лікування. Просить стягувати із відповідача аліменти на утримання сина у збільшеному розмірі в сумі 2500 грн. щомісячно починаючи з дня подання позову до суду.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, що не суперечить вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.

Крім того, представником позивача подано до суду відзив на позов у якому він зазначає, що відповідач визнає позов частково та згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1020 грн. щомісяця мотивуючи тим, що відповідач є безробітним, іноді працює без реєстрації трудових відносин, має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, хворіє, а також на його утриманні знаходиться ще одна дитина на яку він сплачує аліменти в розмірі ј частки від всіх його доходів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав.

У відповідності із ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2010 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили - розірвано.

Від даного шлюбу у них народилась одна дитина, а саме: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства, проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №028496 від 01 липня 2006 року виданим виконкомом Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та довідкою виданою виконкомом Новосілківської сільської ради за вих.№1037 від 26 грудня 2018 року, а також підтверджено позивачкою в судовому засіданні та не заперечено відповідачем.

Той факт, що дитина сторін ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, хворіє дитячим церебральним паралічем, потребує постійного стороннього догляду та регулярного лікування, у тому числі й санаторно-курортного, стверджується витягом з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 12 квітня 2018 року, медичним висновоком Підгаєцької ЦРКЛ за №32 від 11 грудня 2013 року, формами індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видаються лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів від 01 лютого 2017 року та 06 лютого 2019 року, довідками комунальної установи Тернопільської обласної ради Микулинецька обласна фізіотерапевтична лікарня реабілітації, виписними епікризами Заліщицького обласного комунального дитячого санаторію та довідкою Тернопільської обласної комунальної дитячої клінічної лікарні.

З довідки виданої Новосілківською ОСОБА_4 ступенів, вбачається, що ОСОБА_3 відповідно до витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 12 квітня 2018 року та заключення ЛКК Підгаєцької ЦРКЛ №108/3 від 12 вересня 2018 року, навчається у вказаному навчальному закладі за програмою корекційного навчання.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто із відповідача на користь позивача, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 290 грн. щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2010 року і до досягнення ним повноліття.

Позивач 07 травня 2013 року вдруге одружилась із ОСОБА_5, у звязку з чим змінила прізвище із дошлюбного Дець на прізвище чоловіка ОСОБА_5, що видно із свідоцтва про шлюб серії І-ИД №094610 від 07 травня 2013 року.

В судовому засіданні позивач пояснила, що на даний час вона не проживає разом із ОСОБА_5 однією сімєю, хоча й шлюб між ними не розірвано.

Позивач ніде не працює, а здійснює догляд за дитиною інвалідом, що крім пояснень самої позивачки, підтверджується також довідкою виданою виконкомом Новосілківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за вих.№1037 від 26 грудня 2018 року, при цьому з коштами на утримання та лікування дитини їй допомагає мати.

Із розрахунку заборгованості по аліментах від 30 січня 2019 року виданого Очаківським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видно, що заборгованість відповідача по стягненню аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3, станом на 30 січня 2019 року, відсутня.

Той факт, що відповідач з лютого 2005 року і по січень 2019 року ніде не працює, крім заперечень викладених ним у відзиві на позов, підтверджується також довідкою виданою Куцурубською сільською радою ОТГ Очаківського району Миколаївської області за вих.№103 від 28 січня 2019 року.

Встановлено, що відповідач ніде офіційно не працює, немає регулярного заробітку, але разом з тим, ним, суду не подано жодних доказів про неможливість працевлаштуватись на постійній основі чи про його непрацездатність за станом здоровя. Відповідач є молодим, здоровим, а тому зобовязаний утримувати свою дитину.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Положеннями ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника відповідача на те, що у відповідача на утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина на яку він сплачує аліменти в розмірі ј частки від всіх його доходів, а також, що він хворіє, суд, не приймає до уваги, оцінює їх критично, оскільки такі твердження ОСОБА_6 є голослівними і не підтверджені жодними належними та допуститими доказами.

Висновок магнітно-резонансної томографії від 22 листопада 2018 року не є діагнозом та потребує консультації лікаря, про що також зазначено у ньому, при цьому такий висновок не є підтвердженням того, що відповідач продовжує хворіти і на даний час і у звязку з цим йому рекомендовано утриматись від виконання певних видів робіт. Вказаний висновок МРТ було зроблено 3 місяці тому, при цьому за вказаний період пошкодження виявлені у відповідача могли вже бути усунуті, шляхом проведення відповідного лікування.

Доказів незадовільного стану здоровя відповідача станом на день подання відзиву на позов, останнім, суду не подано.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від червня 2003 року не є належним та допустимим доказом того, що відповідач на даний час продовжує сплачувати аліменти в розмірі ј частки усіх видів його заробітку на користь ОСОБА_7, оскільки з часу винесення такої постанови і по теперішній час пройшло більше 15 років, а тому стягнення таких аліментів із ОСОБА_2 могло бути припинено з різних причин, у тому числі по причині досягнення дитиною повноліття.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить з 1 січня - 1626 гривень, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2027 гривень.

Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: матеріальне становище відповідача, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, матеріальне становище дитини, її стан здоровя, яка є інвалідом з дитинства, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: рівність сторін в утриманні дитини, її вік та стан здоровя, розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, приймаючи до уваги те, що розмір стягуваних аліментів у розмірі 290 грн. щомісячно, ставить позивача у скрутне матеріальне становище, а також й те, що дитина проживає спільно з матір'ю, яка нею опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на її утримання та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності прийшов до переконання, що позов ОСОБА_1, в частині збільшення стягнення розміру аліментів із відповідача, а саме: з 290 грн. до 2500 грн. слід задовольнити, оскільки вважає, що розмір аліментів на дитину в сумі 2500 грн. щомісяця, буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.

Крім цього, позивач просить стягувати аліменти на утримання дитини у збільшеному розмірі починаючи з дня предявлення позову до суду.

Суд, враховуючи п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства

та стягнення аліментів, яким розяснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 704,80 грн. стягнути із відповідача в доход держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки с. Новосілка Підгаєцького району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, аліменти у збільшеному розмірі на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в доход держави в сумі 704,80 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини у збільшеному розмірі починаючи з дня предявлення позову до суду - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду, або через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителька с. Новосілка Підгаєцького району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, житель ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник відповідача: ОСОБА_6, м. Очаків вул. Лоцманська, 40а Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий: ОСОБА_8