Справа № 569/3536/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Калетинець Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 06 квітня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, ст. 38 КЗпП. Заборгованість по заробітній платі за лютий-червень 2017 року була виплачена позивачу 22 листопада 2018 року. Просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 квітня 2018 року по 21 листопада 2019 року в розмірі 48843,35 грн., судовий збір в розмірі 768,40 грн.

19 квітня 2019 року представник ПрАТ «Рівнеазот» ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_1

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, відзив представника відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ПрАТ «Рівнеазот».

Відповідно до записів трудової книжки АА № 274114, наказом № 629-ВК від 03 квітня 2018 року позивач була звільнена з роботи з 06 квітня 2018 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини по невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_1, 22 листопада 2018 року було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 11280,27 грн., що не заперечується відповідачем.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2019 року скасовано судовий наказ від 17 січня 2019 року виданий Рівненським міським судом Рівненської області у цивільній справі № 569/948/19 про стягнення з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 07 квітня 2018 року по 21 листопада 2018 року в сумі 50415.84 грн. та 192,10 грн. судового збору.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області суду від 06 лютого 2019 року встановлено, що розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за 156 днів становить 48843,35 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07 квітня 2018 року по 21 листопада 2019 року в розмірі 48843,35 грн. Суд погоджується з розміром середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача в розмірі 48843,35 грн. однак позивачем помилково зазначено період розрахунку середнього заробітку з 07 квітня 2018 року, а не з 10 квітня 2018 року.

Враховуючи вищевказане, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає до задоволення за період з 10 квітня 2018 року по 21 листопада 2018 року в розмірі 48843,35 грн.

Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов"язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, не заслуговують на увагу.

Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (м. Рівне-17, код ЗКПО 05607824) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 квітня 2018 року по 21 листопада 2018 року включно в розмірі 48843( сорок вісім тисяч вісімсот сорок три) грн. 35 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_3