РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/1653/17

Провадження № 22-ц/4815/428/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 31 липня 2017 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючий : ОСОБА_2, судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу комунального підприємства "Міське будинкоуправління" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2017 року в справі за позовом комунального підприємства "Міське будинкоуправління" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року комунальне підприємство "Міське будинкоуправління" (далі КП «Міське будинкоуправління» або позивач) звернулись із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4О та з урахуванням уточнень просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КП "Міське будинкоуправління" заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2670,55 грн., індекс інфляції в сумі 1471,40 грн., три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, у розмірі 234,08 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року, споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідачі користуються послугами комунального підприємства, проте у добровільному порядку розрахунки за надані послуги не проводить, внаслідок за період з 01 серпня 2012 року по 30 червня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 2670,55 грн., а тому повинні сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних з простроченої суми.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2017 року у задоволенні позову КП "Міське будинкоуправління" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмова в задоволенні позову мотивована тим, що позивачем не було надано (представлено) для суду належних і допустимих доказів виконання підрядниками таких робіт та відповідно надання таких послуг з утримання будинку та прибудинкової території відповідачам по вул. Л.Українки, 9 у м. Здолбунів.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі КП "Міське будинкоуправління" вважає рішення суду першої інстанції незаконним, передчасним, помилковим та необґрунтованим.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано вимоги п. 2,3,4 ч.1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", які визначають повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг.

Зазначає, що суду першої інстанції було надано акти про надання послуг, які були підписані, як виконавцем так і замовником послуг, що в свою чергу вказує про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Також, на підтвердження розрахунку заборгованості, до місцевого суду було надано рішення міської ради про встановлення розміру та складової тарифу за відповідні періоди, а також відомість по особовому рахунку, де вказано нараховану плату за кожний місяць залежно від кількості квадратних метрів із сумою заборгованості за певний період.

Крім того, зазначає, що не відповідає фактичним обставинам справи той факт, що позивачем не було надано суду акти виконаних робіт по договорам, які були укладені із підприємством, що становлять складову послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Судом було оглянуто договори, які вказували, що спеціалізованими організаціями здійснювалась подача електроенергії для освітлення прибудинкової території, підїздів, дезінфекція будинків, обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання та водовідведення.

Натомість зазначає, що відповідачі жодним чином не спростували надані докази, лише вказували на те, що з позивачем не було укладено договір про надання послуг.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги КП "Міське будинкоуправління" в повному обсязі та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2670,55 грн, індекс інфляції 1471,40 грн та три відсотки річних - 234,08 грн. за період з 01.08.2012 по 30.06.2016.

У поданому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відзиві на апеляційну скаргу, вважають, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом ст.ст.7,20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є безпідставним, так як вказані норми права безпосереднього відношення до предмету спору (стягнення заборгованості за надані послуги) не мають, оскільки суд відмовив в позові по причині відсутності доказів, що підтверджують надання такого роду послуг.

Вказує, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості, не можна зрозуміти, який тариф застосовано щодо кожного періоду прострочення, на яку площу здійснено нарахування. Не надано доказів щодо зміни ціни на послуги, періоду зміни ціни. Стягувачем до розрахунку не приєднано жодних документів, на підставі яких таких розрахунок проведений.

Вважають, що вони не є споживачами послуг КП "Міське будинкоуправління", так як не отримують послуг від комунального підприємства. Про те, що відповідачі не є споживачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території свідчить відсутність договору про надання вказаних в заяві послуг.

За наведеного, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Отже, розгляд апеляційної скарги проводиться колегією суддів без повідомлення учасників справи та в порядку письмового провадження.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів про надання відповідачам послуг з утримання будинку по вул. Л.Українки, 9 у м. Здолбунів Рівненської області та прибудинкової території, також вважав правильність розрахунку заборгованості відповідно до затвердженої структури тарифу позивачем не доведена.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою КП "Міське будинкоуправління" №187 від 29.03.2017 (а.с.11) та відповіді Здолбунівської міської ради на запит суду від 23.05.2017 №01/11.1-972 (а.с.24).

КП "Міське будинкоуправління" є підприємством комунальної форми власності і займається утриманням будинків і споруд та прибудинкової території населенню по м. Здолбунів.

Як вбачається із матеріалів справи, між КП "Міське будинкоуправління" та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони законом покладено наступні зобовязання: КП "Міське будинкоуправління" надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідачі дотримуватися вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків.

Згідно Порядку, встановленого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року N60, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за N 541/10821, виконавці житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій визначаються органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків.

Затверджена рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій передбачає освітлення місць загального користування, прибирання при будинкової території, поточний ремонт, обслуговування димовентиляційних каналів, внутрішньо будинкових мереж водовідведення і теплопостачання, дератизація, електропостачання ліфтів (а.с.12-21).

Оплата за надані відповідачам комунальні послуги нараховувалася в межах діючих тарифів. Доказів невідповідності здійснених нарахувань тарифам, які були чинними в спірний період, відповідачами надано не було.

Відповідно до укладених між КП «Міське будинкоуправління» (виконавцями житлово-комунальних послуг на території м. Здолбунів Рівненської області) та підрядниками КП «Здолбунівводоканал», КП «Здолбунівкомуненергія», ТОВ «Дезінфекція», ПАТ «Рівнеобленерго» договорів вбачається, що підрядні підприємства надавали відповідні послуги з поточного ремонту внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання та водовідведення і систем теплопостачання, дератизації, подачі електричної енергії тощо, у тому числі у будинок за адресою вул. Л.Українки, б.9 в м. Здолбунів, що підтверджується повідомленнями про надані послуги та проведені розрахунки (а.с40-57).

Крім того, надання відповідних послуг з утримання будинку та прибудинкової територій, підтверджується інформацією про надання послуг і проведення ремонтних робіт по житловому будинку по вул. Л.Українки, 9 (а.с.92); інформацією про виконання електричних робіт працівниками КП МБ (а.с.93-94), а також з інформації : Здолбунівського відділення ПАТ "Рівнегаз" від 16.08.2017 (а.с.95), КП "Здолбунівводоканал" від 04.08.2017 (а.с.96); КП Здолбунівського відділу профілактичної дезінфекції (а.с.99-100), КП "Здолбунівкомуненергія" від 02.08.2017 (а.с.102).

У матеріалах справи відсутні докази щодо неналежного виконання взятих позивачем зобов'язань щодо надання послуг з утримання будинку за адресою вул. Л.Українки, 9 м. Здолбунів та прибудинкової території.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено обставини надання послуг і наказами по Здолбунівському КП «Міське будинкоуправління» про закріплення житлового фонду за пічниками-контролерами та призначення відповідальних за перевірку димових та вентиляційних каналів.

Як слідує з інформації Здолбунівського відділення ПАТ "Рівнегаз" від 16.08.2017, КП ""Міське будинкоуправління", щорічно, за період з 2009 по 2016 роки, згідно вимог Правил безпеки системи газопостачання України затверджених наказом Держнаглядохоронпраці №254 від 01.101997р. та Кодексом газорозподільних систем України затверджених постановою Національної комісіє, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015р. надавало відповідальними працівниками (пічниками) для Здолбунівського відділення ПАТ "Рівнегаз" акти перевірки димовентканалів по будинках м. Здолбунів, які перебували у них на балансі. У разі не проведення даної перевірки, згідно вимог вищевказаних норм права газопостачання було б припинено. Даних випадків за вказаний період не було.

Проте кошти за надані комунальні послуги за період з 01 серпня 2012 року по 30 червня 2016 року відповідачами сплачено не було, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2670,55 грн, яка підтверджується відповідним розрахунком.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йомуналежить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст. 20 діючого на час виникнення спірних правовідносин Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідноїякості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки,встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 17, ст. 20, ч. ч. 6, 7, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир убагатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об'єднання співвласників, зобов'язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна незалежно від членства в об'єднанні в розмірі затверджених в установленому порядку тарифів.

Враховуючи вищевикладені норми закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У відповідності зі ст. ст.156, 162 ЖК України власники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного ігромадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За умовами ст. 526 ЦК України,зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що відповідачами належно не сплачували за користування наданими їм комунальними послугами, заборгованість по яких підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскільки, відповідачем не було спростовано розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги в період з серпня 2012 року по червень 2016 року включно, колегія суддів погоджується з перерахунком суми заборгованості, проведеним позивачем та приходить до переконання, що сума заборгованості становить 2670,55 грн., сума індексу інфляції 1471,40 грн. та 234,08 грн. три відсотки річних.

Разом з тим, 04.07.2017 року відповідачами подано до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.35).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особаможе звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістюу три роки.

Однак позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовноїдавності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Колегія суддів вважає, що слід дійти висновку, що звернувшись в суд з позовом про стягнення відповідної заборгованості з відповідачів 10.05.2017 року, позивач не пропустив позовну давність зважаючи на те, що КП "Міське будинкоуправління" подали до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за наслідками розгляду якої 01.10.2015 року видано судовий наказ, який за заявою боржника скасований 05.11.2015 року. Згідно заяви позивача про зменшення позовних вимог було перераховано заборгованість в межах строку позовної давності.

Відтак, зверненням КП "Міське будинкоуправління" до суду із заявою про видачу судового наказу, строк позовної давності перервався, при цьому, в силу вимог ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності з цього часу почався заново.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про необхідність задоволення позову, судовий збір, що підлягав до сплати позивачем при подачі позову в сумі 1600 грн. та сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 1760 грн. підлягає до стягнення з відповідачів. Судовий збір в сумі 1600 грн. підлягає до стягнення з відповідачів на користь держави а розмірі по 800 грн. з кожного. Натомість судовий збір в розмірі 1760 грн. сплачений позивачем, згідно платіжного доручення №102 від 10 жовтня 2017 року, за подання апеляційної скарги, підлягає до стягнення на його користь з відповідачів по 880 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Міське будинкоуправління" задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2017 рокускасувати.

Позов комунального підприємства "Міське будинкоуправління" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованостізадовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4на користь комунального підприємства "Міське будинкоуправління" борг в сумі 2670,55 грн за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.08.2012 по 30.06.2016 року, суму інфляційних втрат в розмірі 1471,40 грн. та три відсотки річних в сумі 234,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4на користь держави судовий збір за подачу позову по 800 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4на користь комунального підприємства "Міське будинкоуправління" судовий збір за подання апеляційної скарги по 880 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

ОСОБА_5