П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 756/217/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/6653/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Тітова М.Ю., у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, стягувач: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2017 року №2/756/135/16.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 55279016 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/135/16, виданого 13.10.2017 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 91 917 821,84 грн., 9 626 230,50 грн. - 3% та інфляційних втрат, 3654,00 грн. - судового збору. Самостійно рішення суду боржником не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішення не надходило. 30.11.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. У ході проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 55279016 встановлено, що у боржника на праві приватної власності не зареєстровано об'єктів нерухомості, відкриті рахунки у банківських установах відсутні. Рішення суду до теперішнього часу не виконується, боржник ухиляється від виконання рішення суду, а саме не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належних йому доходів.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2018 року подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Назаровець А.Т. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов'язань за виконавчим листом № 756/135/16, виданим 13.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" суми боргу 91 917 821,84 гривень, 9 626 230,50 гривень - 3% та інфляційних втрат та 3654 гривень судового збору.

Не погодившись з таким судом рішенням, ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні подання Відділупримусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту зобов'язання, а за ухилення від їх виконання, отже, суд першої інстанції повинен був з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Вказує, що в поданні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Назаровець А.Т. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, не зазначено які саме дії чи бездіяльність підтверджують факт умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду та не додано доказів, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення йому постанови про відкриття виконавчого провадження у спосіб, визначений статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження", а саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також докази отримання ним, боржником, такої постанови. Також, в матеріалах справи відсутні докази направлення інших документів виконавчого провадження.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та вказану справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

11 квітня 2019 року до Київського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ПАТ "Державний ощадний банк України", в якому зазначено, що ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття 30.11.2017 року виконавчого провадження № 55279016 про примусове стягнення заборгованості та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній.

ОСОБА_4 в інтересах ПАТ "Державний ощадний банк України" заперечував проти апеляційної скарги, просив судове рішення залишити без змін,посилаючись на його законність та обгрунтованність.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи орган Державної виконавчої служби повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби НазаровецьА.Т., суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, про що об'єктивно свідчать наявні матеріали справи.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у відділі перебуває виконавче провадження № 55279016 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/135/16, виданого 13.10.2017 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 91 917 821,84 грн., 9 626 230,50 грн. - 3% та інфляційних втрат, 3654,00 грн. судового збору.

Самостійно рішення суду боржником не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішення не надходило.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішення.

Таким чином зміст норм зазначеного Закону передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за умови доведеності ухилення від їх виконання.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про ухилення боржника від виконання його зобов'язань.

«Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пунктом 5 частини 1 статті 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у пункті 18 частини 3 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів статті 76 ЦПК України у системному зв'язку з пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду, до суду першої інстанції надано не було.

Матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Отже, державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 було застосовано судом першої інстанції без достатніх правових підстав, оскільки не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2018 року скасувати.

В задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Назаровець А.Т. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В.Борисова

А.А.Пікуль