КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 372/2049/19

провадження № 22-ц/824/11033/2019

19 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М.,

при секретарі Примушку О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року у складі судді Кравченка М. В.,

встановив:

05.06.2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною скаргою, в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Обухівського ВДВС ОСОБА_3 від 25 червня 2008 року , яка була винесена з метою виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області № 2-697/08 від 08.05.2008 року в рамках виконавчого провадження № 8005875 про накладення арешту у присудженій загальній сумі 8285,22 грн на майно боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ; зобов`язати посадових осіб Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформації про наявність арешту на належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного згідно з постановою від 25.06.2008 року (лист № 9371, виданий 01.07.2008 року виконавчою службою Обухівського РУЮ).

Скарга обґрунтована тим, що постановою державного виконавця ОСОБА_3 від 25 червня 2008 року, на виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області №2-697/088 від 08.05.2008 року, в рамках виконавчого провадження №8005875, було накладено арешт у присудженій загальній сумі 8 285,22 грн на майно боржника ОСОБА_3 , який проживав у квартирі ОСОБА_1 .

Вказане виконавче провадження на даний час завершено.

Згідно з листом заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 23.04.2019 року № 7277, у відділі відсутні відомості про накладення арешту на майно ОСОБА_3 у зв`язку зі знищенням архівних справ.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта майна, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 з 09 червня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу № 2406, боржнику ОСОБА_3 ніколи на праві власності не належала.

З огляду на те, що арешт на квартиру, яка не належала боржнику, було накладено помилково, після закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання його зняття, просила скаргу задовольнити.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Корзаченко В. М. просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року та постановити нову ухвалу про задоволення скарги у повному обсязі.

Зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево та без участі сторін. Судове засідання розпочалося з запізненням на дві години, а тому представник скаржника був змушений написати заяву про розгляд справи за його відсутності та залишити суд для участі у невідкладних слідчих діях.

Відмова у задоволенні скарги з посиланням на необхідність виконання судового рішення є необґрунтованою, оскільки проти цього скаржник не заперечувала. При цьому судом не враховано, що в рамках виконавчого провадження було помилково накладено арешт на квартиру, що не належала боржнику.

З незрозумілих підстав суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, що скаржнику слід було скористатися приписами ст. 269 ЦПК України, яка передбачає виправлення описок у судовому рішенні. В даному випадку описки в судовому рішенні відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Корзаченко В. М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що порушень прав чи законних інтересів скаржника, які б підлягали судовому захисту, не встановлено; державним виконавцем вчинено виконавчі дії в межах повноважень та у законний спосіб; арешт був накладений на майно боржника ОСОБА_3 , а не на майно ОСОБА_1 , яка взагалі не є стороною виконавчого провадження; не вирішення державним виконавцем питання про зняття арешту не вказує на неправомірність його дій при виконанні ухвали суду, оскільки дане питання вирішується в порядку ст.269 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2008 року з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_4 стягнуто 8 285,22 грн (а.с. 31-32).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області 08 травня 2008 року накладено арешт у присудженій загальній сумі 8 285,22 грн на майно боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Як вбачається з витягу ВП-спецрозділ від 23.04.2019 року по виконавчому провадженню № 8005875, 25 червня 2008 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 50).

Звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_1 посилалась на те, що є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта майна станом на 07.05.2019 , на підставі постанови виконавчої служби Обухівського РУЮ від 25 червня 2008 року, 01 липня 2008 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М. В. прийнято рішення про державну реєстрацію арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 . Суб`єкт обтяження - ОСОБА_5 (а.с. 52-53).

Постанови виконавчої служби Обухівського РУЮ від 25 червня 2008 року, на підставі якої державним реєстратором було зареєстроване обтяження вищевказаної квартири, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

В даному випадку ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, а тому не має процесуального права на звернення зі скаргою до суду в порядку Розділу VІІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

ОСОБА_1 не реалізувала своє право, надане їй Законом України "Про виконавче провадження" , звернутися до суду з відповідним позовом про зняття арешту з майна, власником якого вона є.

При цьому право ОСОБА_1 на розпорядження належним їй майном не може бути захищено шляхом оскарження дій Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, враховуючи що остання не є стороною виконавчого провадження.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк