ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Перша павлоградська державна нотаріальна контора, Державний реєстратор виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, колективне підприємство "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У грудні ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 39/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зазначала, що вказана вище частка житлового будинку належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2002 року, виданого Першою павлоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-1336, втім їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 39/100 частки житлового будинку у зв`язку з відсутністю у неї правостановлюючого документу про належність даного майна спадкодавцеві, а право власності на цей будинок зареєстровано в розмірі 76/100, оскільки державним реєстратором помилково було проведено реєстрацію 3/20 частки домоволодіння.

Вказувала про те, що право власності на даний будинок наразі зареєстровано за наступними особами: 3/20 та 11/100 за ОСОБА_1 , 2/5 та 10/100 за ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що станом на грудень 1974 ОСОБА_1 придбала у власність 21/100 частки спірного домоволодіння, а 01 червня 1993 року подарувала своєму колишньому чоловіку ОСОБА_5 10/100 даного домоволодіння, тобто у її власності залишилось 11/100 домоволодіння, а тому просила суд ухвалити рішення, яким скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності №8758909 від 12 лютого 2015 року відповідно до якого значиться запис, що на підставі дублікату договору купівлі-продажу за номером 1-2489, виданого 08 липня 2014 року Першою павлоградською державною нотаріальною конторою, за ОСОБА_1 виникло право власності на 3/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на 39/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №8758909 від 12 лютого 2015 року, внесений державним реєстратором Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Перепелицею А.Ю. про реєстрацію права власності на 3/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу серія та номер: 1-2489, виданий 08 липня 2014 року, видавник: Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, державний нотаріус Шкицька Ю.А., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19404390 від 17 лютого 2015 року.

Додатковим рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від від 03 червня 2019 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позовні вимоги цілком необґрунтовані та недоведені, а 3/20 частини глиномазного будинку, жилою площею 62,1 кв.м належить їй на праві особистої власності, зазначала про наявність рішення суду, яке набрало законної сили та яким ОСОБА_2 у визнанні права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 відмовлено.

Правом на надання відзиву сторони по справі не звертались.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач ОСОБА_2 сповіщалась про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому можливо розглядати цивільну справу за відсутності належним чином сповіщених учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що матір позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді 39/100 частини будинку АДРЕСА_1 та першою Павлоградською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №744/2018, свідоцтво про право на спадщину не видано (т.1 а.с.197).

Як вбачається з листа Першої павлоградської державної нотаріальної контори вих.№3941/02-14 від 21 вересня 2018 року (т.1 а.с.16), видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 39/100 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не є можливим, оскільки розмір вже зареєстрованих часток в праві власності за співвласниками складає 76/100 частин.

Згідно до договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1967 року ОСОБА_1 придбала 3/20 частини жилого глиномазаного будинку, жилою площею 62,1 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.25).

24 серпня 1968 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила своє прізвище на ОСОБА_1 (а.с.100, зв.).

За договором купівлі-продажу від 21 листопада 1974 року ОСОБА_1 купила 3/50 частини житлового будинку глиномазаного, житловою площею 56,4 кв.м, з відповідною частиною господарчих будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.27).

Рішенням народного суду м.Павлограда Дніпропетровської області від 04 квітня 1977 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна, визнано за ОСОБА_1 право власності на 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.26).

Частка в праві власності, яка належала ОСОБА_1 в розмірі 21/100, складається з 3/20 частини та 3/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (3/20+3/50=(5*3)/100+(2*3)/100=21/100)

15 листопада 1982 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розірвано та ОСОБА_1 , після розлучення, присвоєно прізвище - ОСОБА_1 (а.с.100).

На підставі договору дарування від 01 червня 1993 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_5 10/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.28).

Таким чином, ОСОБА_1 на праві власності належить, після вчинення дарування на користь ОСОБА_5 , 11/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 належить, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №144847169), 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15 грудня 2000 року (номер запису про право власності 6340032) та 10/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 червня 2010 року (номер запису про право власності 6339967) (а.с.22-24). Таким чином, загальний розмір належної ОСОБА_3 частки в праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 складає 50/100 (2/5+10/ 100 =20*2/100+10/100= 50/100).

Таким чином, при арифметичному додаванні розмірів часток в праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 всіх співвласників, з урахуванням розміру частки, яку успадкувала ОСОБА_2 , складає, 11/100 (що належать ОСОБА_1 ) +50/100 (що належать ОСОБА_3 )+ 39/100 (які успадкувала ОСОБА_2 )= 100/100=1.

Встановлені обставини та розміри часток в праві власності підтверджуються також інформацією, наданою КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації вих.57 від 07 лютого 2019 року (а.с.74-76) та копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №40554727 від 10 квітня 2018 року, наданого відповідачем по справі ОСОБА_1 (а.с.99).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності №8758909 від 12 лютого 2015 року, про реєстрацію права власності на 3/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу серія та номер: 1-2489, виданий 08 липня 2014 року, видавник: Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, державний нотаріус Шкицька Ю.А., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19404390 від 17 лютого 2015 року суперечить змісту правовстанолючих документів, на підставі яких у ОСОБА_1 виникло право власності на її частку в нерухомому майні - домоволодінні АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не можу погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини першої статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Реєстраційною дією є державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з нього.

Загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав та її публічність; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (частина перша статті 3 цього Закону).

За змістом статті 10 зазначеного Закону під час прийняття рішення щодо реєстраційних дій державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, у тому числі й відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах.

Відповідно до частин другої - третьої статті 13 Закону № 1952-IV на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про:1) нерухоме майно;2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права;3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав;4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Аналіз норм ЦК України свідчить, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, характеру спірних правовідносин та зважаючи на те, що позивач не є власником спірного домоволодіння, задоволення її позову в частині скасування державної реєстрації права власності на нього за відповідачем порушує права останньої, оскільки фактично права позивача не порушуються.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року та додаткового рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року з ухваленням по справі нового рішення відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1.080 грн.97 коп. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Перша павлоградська державна нотаріальна контора, Державний реєстратор виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, колективне підприємство "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1.080 грн.97 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.