Номер провадження 2/522/2008/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року

Приморський районний суд м. Одеси :

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретарів судового засідання: Фуцур Н.В., Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_5, прокуратури Одеської області, третя особа Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про захист честі та гідності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати такою, що не відповідає дійсності (недостовірною) та такою, що пороче честь та гідність ОСОБА_1 (негативною та наклепницькою), поширену старшим слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_5 інформацію у письмових запереченнях за вих. № 17/1/1-3016-17 від 26.09.2017 року, адресовану слідчому судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 на скаргу потерпілого ОСОБА_1 та його представника, - адвоката Мевліда Дмитра Миколайовича у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000005 від 03.01.2017 року за ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 366 КК України, зареєстрованих кримінальною канцелярією Приморського районного суду м. Одеси за вх. №99953/17 від 26.09.2017 та приєднаних до справи судовий №522/15982/17, провадження 1-кс/522/16276/17, про те, що «в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000005 від 03.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, з`ясовано, що ОСОБА_1 навмисно створює штучні докази у вказаному кримінальному провадженні, оскільки хоче уникнути кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 0006897 від 30.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке направлено з обвинувальним актом до Приморського районного суду м. Одеси." Оскільки відкликання документів з матеріалів розглянутої судової справи не передбачено будь-яким чинним Законом, а письмове заперечення слідчого на скаргу до слідчого судді не передбачено КПК України, зобов`язати уповноважених посадових осіб прокуратури Одеської області здійснити спростування поширеної недостовірної інформації шляхом розміщення та оприлюднення на офіційному веб-порталі прокуратури Одеської області у Всесвітній мережі Інтернет ухваленого за наслідками розгляду цього цивільного позову ОСОБА_1 повного тексту судового рішення, яке набуло чинності, не пізніше місяця з моменту отримання рішення суду й не менше місяця з моменту оприлюднення, оскільки саме такий вид та спосіб спростування поширеної недостовірної інформації охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, підвищить культуру спілкування. Вказати, що редагування тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються. Судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що старшим слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_5. на думку позивача, поширена недостовірна інформація у письмових запереченнях, а саме: під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 03.01.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, в ході якого з`ясовано, що ОСОБА_1 навмисно створює штучні докази у вказаному кримінальному провадженні, оскільки хоче уникнути кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 0006897 від 30.07.2014, порушеного за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке направлено з обвинувальним актом до Приморського районного суду м. Одеси. Така поведінка слідчого, за переконанням позивача, не узгоджується з моральними та етичними нормами поведінки прокурора та є грубим порушенням презумпції невинуватисті.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник Прокуратури Одеської області в судовому засіданні позов не визнала, надала відзив на позовну заяву, в задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідача старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_5. в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив на позовну заяву відповідно до якого в задоволенні позову просив відмовити.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Сідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за заявою ОСОБА_1 від 29.07.2014 про умисне спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відповідні відомості за № 006879 від 30.07.2014 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в якому позивач визнаний потерпілим .

Старшим слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_5. проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 03.01.2017 за ч.1 ст. 374 КК України. Вказане кримінальне провадження зареєстроване до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2016 року по справі № 522/24546/16-к провадження за №1-кс/522/23872/16.

Під час досудового розслідування слідчим ОСОБА_5. 27.03.2017 року допитано ОСОБА_1 як потерпілого за участю адвоката Мевліда Д. М..

Слідчим ОСОБА_5. в ході розслідування встановлено відсутність даних про спричинення ОСОБА_1 шкоди, у зв`язку із чим, керуючись ч.1 ст. 9 КПК України, 30.03.2017 року винесено постанову про зміну процесуального статусу ОСОБА_1 . з потерпілого на заявника.

В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим встановлено, що в діянні колишнього слідчого СВ Портофранківського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6. відсутній склад кримінального правопорушення та винесено постанову про закриття кримінального провадження.

27.09.2017 року ОСОБА_1 подав скаргу до Приморського районного суду м. Одеси на постанову слідчого про заміну його процесуального статуту з потерпілого на заявника.

На зазначену скаргу ОСОБА_1 слідчий ОСОБА_5. надав до суду заперечення, в яких виклав обставини, що були встановлені під час досудового розслідування з наданням суб`єктивної думки щодо поведінки ОСОБА_1 , що останній навмисно створює штучні докази у вказаному кримінальному провадженні, оскільки хоче уникнути кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 0006897, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає вищезазначені висловлювання слідчого такою інформацією, яка була подана слідчим як фактичне твердження, направлене на створення негативних вражень про позивача, його особисті, моральні якості, зміни морального ставлення суспільства до нього.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі.

Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, це передбачено ст. 297 ЦК України.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації (ст. 277 ЦК України).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції. Так, у рішенні від 08.07.1986 року по справі « Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливим для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права.

Як роз`яснено у п.п.15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України « Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за вийнятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, зокрема огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості

Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27 лютого 2009 року, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів масової телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Відповідно до роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 (далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об`єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов`язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов`язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов`язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства.

Крім того, у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно положення абзацу 4 п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1 інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах, може бути підставою для захисту честі, гідності та ділової репутації, за вийнятком випадків, коли ця інформація була визнана підставою пред`явлення позову і стосується його предмета, було доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Суд звертає увагу, що відповідно до ухвали слідчого судді м. Одеси ОСОБА_4 від 23.12.2017 року скарга ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого прокуратури Одеської області від 30.03.2017 року про зміну процесуального статуту ОСОБА_1 . із потерпілого на заявника у кримінальному провадженні залишена без розгляду.

Крім того, норми чинного законодавства не містять визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

У доктрині цивільного права поняття « честь» визначається як суспільна оцінка особистості, міра її духовних, соціальних цінностей. Гідність, в свою чергу є внутрішньою самооцінкою громадянина - його властивостей, здатностей, світогляду, соціального значення, що є не лише самооцінкою, а й сукупністю об`єктивних якостей людини, які визначають її репутацію у суспільстві, цінність яку вона набуває і зберігає у суспільстві.

Дефеніцією поняття ділової репутації можна вважати сформовану про особу думку та оцінку суспільно-значимих її якостей, в тому числі оцінку професійних якостей та усталених на підставі цього суспільних зв`язків, значимих для даної конкретної особи.

З наведеного вище слідує, що захист честі, гідності та ділової репутації, як одного зі способів судового захисту порушених особистих немайнових прав особи можливий лише за наявності усіх трьох вищезазначених складових у своїй сукупності.

Суд звертає увагу, що за скаргою ОСОБА_1 від 04.12.2017 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про вчинення старшим слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, яка розглядалась 26.01.2018 року зроблено висновок " про відсутність дисциплінарного проступку", в подальшому 21.02.2018 року КДКП прийняла Рішення № 81дп-18 " про закриття дисциплінарного провадження".

З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись: Закону України « Про інформацію», ст.ст. 15,16, 277 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_5, прокуратури Одеської області, третя особа Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про захист честі та гідності,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 17.04.2019 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

17.04.19