АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/206/19Головуючий по 1 інстанції Казидуб О.Г.
Категорія: 312000000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

секретар Попова М.В.

за участю:

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Є.С. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2018 року (ухваленого суддею Казидуб О.Г.) в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів і моральної шкоди, -

:

в с т а н о в и л а :

25 червня 2018 року ОСОБА_6 звернувся в суд с позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 березня 2018 року з платіжної картки ПАТ КБ «Приватбанк» в банкоматі невідома особа шахрайським шляхом заволоділа його коштами в сумі 3700 грн. При цьому 18.03.2018 р. після 12 години дня номер мобільного телефону ОСОБА_6 було заблоковано, як пізніше з'ясувалося оператором «Лайф» було зроблено перевипуск SIM карти (шахрай отримав дублікат SIM картки). Натомість у позивача на телефоні з'явилось «нет сети».

В ПАТ КБ «Приватбанк» у нього було дві карточки: одна універсальна НОМЕР_1, друга, так, як він інвалід другої групи для виплат НОМЕР_2.

Після того, як стало зрозуміло про викрадення коштів 19 березня 2018 року він звернувся до ПАТ КБ «Привабанк» та на гарячу лінію із аудіо заявою за №18060390 з проханням заблокувати рахунок до з'ясування обставин неправомірного списання грошових коштів, а також в правоохоронні органи 20 березня 2018 р. було внесено інформацію до ЄРДР та розпочато досудове розслідування.

За фактом вчинення шахрайських дій було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Позивач зазначає, що платіжну картку та її реквізити третім особам не передавав, Пін код не розголошував, розпорядження на списання коштів в банк не давав (не отримував CMC повідомлення з кодом та не вводив його), SIM-карту третім особам не передавав.

Працівника банку було повідомлено про незаконне списання коштів.

Згідно з даними банку гроші в сумі 3 700 грн було знято в магазині Абсолют, який знаходиться по вул. Петровського, о 13:50. Зазначені кошти були вилучені з картки позивача в час перебування його на робочому місці з 9 : 00 - 18 : 00, що зафіксовано в табелі робочого часу та показами свідків.

Шахраї на його універсальній картці відкрили кредитний ліміт, потім підвищили кредитний ліміт в сумі 1500 грн., перевели ці кошти на картку для виплат на якій були його кошти 2 388 грн. 83 коп., і зняли в сумі 3 700 грн. Із виписки «Приват-24» при першій спробі намагались зняти 9 000 грн., другою спробою хотіли зняти 5 000 грн., і лише за третьою спробою зняли доступних 1 500 грн. Працівників банку не збентежила нетипова операція перекидання коштів. Позивач звертає увагу на те, що карта ним була заблокована, банк був повідомлений, а 02 квітня 2018 року з його картки банк безпідставно списав ще 1 200 грн. на оплату покупки в Інтернеті.

Позивач звернувся в службу безпеки банку, щоб оскаржити онлайн - операцію. 31 березня 2018 року позивач звернувся з письмовим зверненням до ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро. На зазначене звернення позивач отримав шаблону відповідь. Інформацію стосовно відправлень СМС-повідомлень на номер позивача їх зміст та час відправлень банк не надав, також виписку службового розслідування з приводу несанкціонованого списання коштів відповідач теж не надав.

Після зазначеної бездіяльності ПАТ КБ «Приватбанк» позивач, щоб не лишитись ще більше коштів, вимушений був сплатити кредит Інтернет магазину в сумі 1235 та 1496 грн., до якого він не має жодного відношення.

Вважає, що Банк повинен повернути суму незаконно списаних коштів з огляду на таке. Позивач зазначає, що внаслідок злісного ухилення відповідача від здійснення відшкодування, він вимушений звертатися за юридичною допомогою, збирати документи, писати листи до банку, що позначилося на його душевному стані та призвело до погіршення здоров'я, та взаємовідносин в сім'ї внаслідок чого він зазнав моральної шкоди. Виходячи з міркувань розумності та пропорційності позивач оцінює розмір завданої моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Просив суд визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо списання коштів протиправними; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно списані кошти в розмірі 4900 грн.; з урахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення в розмірі - 27,80 грн.; пеню в розмірі три проценти на день від простроченої суми в розмірі - 101,43 грн.; а загалом - 5029,23 грн.; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 безпідставно списані кошти в розмірі 4900 грн., 3% річних за весь час прострочення в розмірі - 97 грн. 47 коп., пеню 355грн. 74 коп. та моральну шкоду 500,00 грн., а всього 5853 грн. 21 коп.

Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2018 року, представник АТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Є.С. подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2018 року у даній справі в частині задоволених вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно дослідженні письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи і ухвалено необґрунтоване, незаконне рішення суду.

Апелянт вказує, що відповідно до договору публічної оферти (розміщеної на веб - сайті https://privatbank.ua/terms ) п. 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумісного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Відповідно до пункті зазначеного договору 1.1.5.13 Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки /рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Згідно п. 1.1.5.29 Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Власника картки в Банк та блокування Картки, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою.

Пунктом 1.1.5.30 Банк не несе відповідальності перед Власником картки за всі операції, у випадках передачі мобільного телефону, сим-карти, стікеру PayPass третім особам.

У відповідності п. 2.1.1.2.20 Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

Згідно п. 2.1.10.13 для здійснення операції електронної комерції чи мото-операції Власник картки повинен ввести тип картки, номер картки і термін дії Картки у відповідні поля запиту, а також іншу інформацію за потребою. При здійсненні операції з використанням технології 3-D Secure з метою отримання динамічного паролю необхідною умовою для здійснення операції з карткою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону. У випадку втрати/крадіжки мобільного телефону або зміну номера мобільного телефону, на номер якого Банком направляються динамічні паролі Клієнт зобов'язується негайно інформувати Банк.

В апеляційній скарзі вказано, що для здійснення переказу грошових коштів однією з умов є введення правильного динамічного паролю, який надійшов на мобільний телефон саме Клієнта, телефона який фіксується у програмі Банку як фінансовий телефон клієнта. Саме зазначений пароль заборонено передавати клієнтом третім особам.

Апелянт звертає увагу на те, що без наявності динамічного пароля і правильного його введення в систему електронного банку проведення платежу неможливо.

Отже, відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, саме введення в електронну систему правильного динамічного паролю є дорученням клієнтів (в даному випадку Позивача) на переказ грошових коштів.

Зокрема представник АТ КБ «Приватбанк» посилається на норму п.32.3 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в України», банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п. 22.6 ст. 22 цього Закону.

У п. 1.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, встановлено, що банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом.

Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.

Так, апелянт вважає, що в даному випадку підставою для банку здійснення переказу є правильне введення особою, яка ініціює переказ динамічного паролю в електоронну систему. Цим підтверджується волевиявлення власника рахунку на переказ коштів.

Апелянт звертає увагу на п. 1.1.5.13, де зазначено, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки /рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Таким чином апелянт вказує, що позивач не надав доказів письмового звернення до АТ КБ «Приватбанк» про блокування картки, також апелянт наголошує на тому, що позивач звернувся до відповідача з аудіо заявою, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України зазначена обставина обставина не підлягає доказуванню. Тому представник АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що дані обставин судом першої інстанції не враховані.

Апелянт виділяє норму ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже враховуючи зазначену норму ЦК України апелянт зазначає, що цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Указаний правовий висновок за аналогічних фактичних обставин і правовідносин викладений у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-168цс13 і відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має судом враховуватись при застосуванні норм права.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, не дослідив наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності, що може бути підставою для стягнення спірних грошових коштів з відповідача.

Вище зазначена правова позиція відображається у постанові ВСУ від 12 лютого 2014 року № 6-168цс13 і відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має судом ураховуватись при застосування норм права.

На думку апелянта судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто 3 % річних і пеню, та не наведено жодної норми права на підставі яких вказані вимоги.

Представник АТ КБ «Приватбанк» вказує, що для стягнення пені необхідною умовою є наявність вини Відповідача, яка судом достовірно не встановлена і не підтверджена жодним доказом. Також в апеляційній скарзі вказано, що рішення ґрунтується на припущеннях які суперечать нормі ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

З приводу моральної шкоди в апеляційній скарзі представником АТ КБ «Приватбанк» зазначено норму ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, спричиненої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила, при наявності її вини.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення можливостей постраждалого або можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка спричинила моральну шкоду, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення.

Також апелянт керується п.3 ПП ВСУ України від 31 березня 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якій зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору .

Представник АТ КБ «Приватбанк» посилається на п.9 ППВСУ і ст. 23 ЦК України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Викладене вище також підтверджується Листом Міністерства юстиції від 13.05.2004 № 35-13/797 Методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди».

Оскільки позивач, не надав належних доказів, якими підтверджував би свої позовні вимоги щодо спричинення йому моральної шкоди (а відповідно до п.17 ППВСУ, з метою забезпечення своєчасного і правильного вирішення справи, суддя повинен витребувати від позивача подання доказів про порушення його законних прав і заподіяну моральну шкоду) та не надав чіткого розрахунку розміру моральної шкоди, тому його позовні вимоги суперечать нормам матеріального та процесуального права, а саме ст. ст. 23, 1167 ЦК України, а також положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Більш того, необхідно наголосити, що відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В даному випадку правовідносини сторін виникли із договору надання банківських послуг, яким не передбачено, що у разі порушення зобов'язання, сторона, яка винна у порушенні зобов'язання повинна відшкодувати іншій стороні моральну шкоду.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди і на підставі закону, тобто нормами ЦКУ про зобов'язання.

Таким чином, спірні правовідносини виникли з домовленості сторін, тобто з договірних зобов'язань, а положеннями ст. ст. 23. 1167 ЦК України регулюються правовідносини щодо відшкодування шкоди з недоговірних зобов'язань.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення частково не відповідає.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача судом першої інстанції виходив з того, що 18.03.2018 р. з платіжної картки ПАТ «КБ Приватбанк» в банкоматі невідома особа шахрайським шляхом заволоділа коштами ОСОБА_6 в сумі 3700 грн. Після того, як стало зрозуміло про викрадення коштів 19.03.2018 р. ОСОБА_6 звернувся до ПАТ КБ «Привабанк» та на гарячу лінію із аудіо заявою за №18060390 з проханням заблокувати рахунок до з'ясування обставин неправомірного списання грошових коштів, а також в правоохоронні органи.

20.03.2018 р. було внесено інформацію до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. За фактом вчинення шахрайських дій було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Відповідно до витягу про рух коштів ОСОБА_6, 02.04.2018 p. з його картки банк безпідставно списав 1200 грн. на оплату покупки в Інтернеті.

Позивачем ОСОБА_6 було написано письмове звернення до Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк», в якому він просив анулювати його неіснуючу заборгованість перед банком та повернути йому незаконно списані грошові кошти з його картки.

03 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» було надано відповідь, якою позивачу було рекомендовано звернутись до правоохоронних органів.

Відповідно до квитанцій від 02 квітня 2018 року ОСОБА_6 було сплачено кредит в сумах 1235,00 грн. та 1498,00 грн.

Згідно до витягу про рух коштів ОСОБА_6 від 04.04.2018 року стан рахунку по універсальній картці НОМЕР_3 - «закрито».

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов'язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінансова повинна нести відповідальність.

Положенням ст.1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, положення Цивільного Кодексу передбачає прямий обов'язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта.

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути незаконно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про те, що умови договору про обслуговування карткового рахунку він не порушував; терміново проінформував Банк про незаконне використання картки та здійснений переказу коштів та те, що відповідач своєчасно заблокував кредитну картку, неналежно виконував умови договору по обслуговуванню та блокуванню картки для її використання в мережі Інтернет знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи.

Згідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів» пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача ОСОБА_6 слід стягнути безпідставно списані кошти в розмірі 4900 грн.; 3% річних в розмірі 97 грн. 47 коп.(4900 грн. х 3% х 242 днів прострочення/365/100); пеню в розмірі 355 грн. 74 коп. ( 242 днів прострочення х 3%4900/100).

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 500 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди в даних правовідносинах посилався на положення ст.23 ЦК України, ст.1167 ЦК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В даному випадку правовідносини сторін виникли із договору надання банківських послуг, яким не передбачено, що у разі порушення зобов'язання, сторона, яка винна у порушенні зобов'язання повинна відшкодувати іншій стороні моральну шкоду.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди і на підставі закону, тобто нормами ЦК України про зобов'язання.

Таким чином, спірні правовідносини виникли з домовленості сторін, тобто з договірних зобов'язань, а положеннями ст.ст.23,1167 ЦК України регулюються правовідносини щодо відшкодування шкоди з недоговірних зобов'язань.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про недотримання позивачем положень договору публічної оферти (розміщеної на веб - сайті https://privatbank.ua/terms), норм п.32.3 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в України», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, ч.1 ст. 1166 ЦК України, оскільки це не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Зазначений апелянтом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-168цс13 не може бути заснований до даних спірних правовідносин, оскільки висновок стосується відшкодування шкоди працівником банку, який і завдав шкоду.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення неповно з'ясування обставин, що мають значення для справи неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Є.С задовольняє частково. Оскаржуване рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2018 року в даній цивільній справі змінює, скасувавши його в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 500 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» моральної шкоди відмовляє, а в решті частини рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Є.С - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2018 року (ухваленого суддею Казидуб О.Г.) в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів та моральної шкоди - змінити, скасувавши його в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 500 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» моральної шкоди - відмовити.

В решті частини рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, на умовах та з підстав визначених ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 лютого 2019 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.