КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 378/830/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1158/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року у складі судді Гуртовенка Р.В.,

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до поданої заяви б/н від 14 вересня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, між тим, зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконує, у зв'язку з чим станом на 03 липня 2018 року має заборгованість 15477 грн. 46 коп., з яких 2301 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом, 2611 грн. 80 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9351 грн. 06 коп. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 713 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова), позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору, в сумі 1762 грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року задоволено частково. Стягнути із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість згідно заяви № б/н від 14 вересня 2010 року за тілом кредиту в сумі 2301 грн. 39 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 262 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 14 вересня 2010 року ОСОБА_2, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором перед відповідачем виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, у свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Посилаючись на зазначене та те, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання відповідачем заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши представника банку, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, 14 вересня 2010 року ОСОБА_2 підписано анкету-заяву, відповідно до змісту якої він погодився, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.9).

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачу кредиту у розмірі, передбаченому договором.

До справи представником позивача долученорозрахунок заборгованості за договором, в якому зазначено, що станом на 03 липня 2018 року у ОСОБА_2 перед банком виникла заборгованість, у сумі 15 477 грн. 46 коп., з яких 2301 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом, 2611 грн. 80 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9351 грн. 06 коп. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 713 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.8).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з підстав його недоведеності в частині вимог щодо стягнення з відповідача нарахованої за кредитом заборгованості у вигляді відсотків, пені та штрафів.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо, враховуючи наступне.

У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Матеріалами справи підтверджено існування договірних відносин між сторонами.

Згідно положень ст.ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав, зворотне відповідачем не спростовано, боржник ж у свою чергу порушив визначені договором зобов'язання, в результаті чого виникла заборгованість, а дані долученого до справи розрахунку свідчать про те, що за наданим кредитом відбулися періодичні погашення, останнє -25 вересня 2017 року (а.с.8).

Відповідно до матеріалів справи, боржником факт отримання платіжної картки, грошових коштів не оспорюється, як і не спростовується факт користування отриманими в кредит коштами.

Між тим, районний суд, правомірно встановивши наявність правових підстав до стягнення з відповідача тіла кредиту, залишив поза увагою положення статей 1048 та 1050 ЦК України, чим припустився неповноти розгляду справи та порушення норм чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу, суд визнав недоведеним факт ознайомлення боржника саме з вказаними тарифами з підстав відсутності на них його підпису й послався на правову позицію Верховного Суду України по справи № 6-2320цс16, проте судом належно не враховано зміст згаданої постанови.

Так, відповідно до зазначеної постанови суду касаційної інстанції, обставини, які перевірялися під час розгляду даної справи, пов'язані з питанням строку позовної давності й не стосувалися виниклих по справі за позовом до ОСОБА_3 правовідносин.

З витягу з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» убачається, що процентна ставка згідно виданої відповідачу кредитної картки складає 3,6 %, а штраф за порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобов'язань складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.9,10).

Згідно даних долученого розрахунку, саме зазначений у тарифах розмір процентної ставки і був застосований під час нарахування заборгованості по тілу кредиту, яку ОСОБА_3 визнав доведеною й вважав такою, що підлягає з нього стягненню (а.с.8).

Отже, боржник визнав існування договірних відносин, користувався позиченими грошима, визнав заборгованість.

Стягнення процентів за користування грошовими коштами, а також штрафу за невиконання зобов'язання, передбачено й положеннями матеріального права.

Так, з положень статей 1048 та 1050 ЦК України убачається, що позикодавець має право нараховувати на суму позики проценти, а у випадку обов'язку повертати позику частинами та за умови прострочення сплати чергової частини кредитор має право вимагати повернення всієї позиченої суми та нарахованих на цей час процентів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до змісту анкети-заяви, ОСОБА_3 ознайомився з тарифами банку, наданими йому у письмовому вигляді, а розмір нарахованих відсотків за користування кредитом, у сумі 2611 грн. 80 коп., узгоджується з обставинами справи та змістом умов договору, укладання якого відповідачем не лише не спростовано, але й підтверджено та визнано заборгованість.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, дійшов висновку про відсутність підстав до стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та штрафу.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновками районного суду в частині відмови у стягненні пені, остільки відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені вбачається подвійна цивільно-правова відповідальність.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором буде свідчити про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення процентів та штрафу підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід постановити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по відсотках за користування кредитом, у сумі 2611 грн. 80 коп., а також штраф, у сумі 745 грн. 66 коп. (500 грн. - фіксована частина та 245,66 грн. - процентна складова, нарахована на тіло кредиту та відсотки (5% від 2611 грн. 80 коп. та 2301 грн. 39 коп.)).

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про зміну розміру судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача шляхом збільшення пропорційно до задоволених позовних вимог з 262 грн. на 3287 грн. 90 коп.

У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотків, штрафів та судового збору скасувати.

Ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2611 грн. 80 коп. заборгованості за відсотками, штраф за невиконання грошового зобов'язання, у сумі 745 грн. 66 коп., а також витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 3287 грн. 90 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: