ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/7476/17

Номер провадження 22-ц/816/2261/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи адвоката ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_2 міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 31 січня 2019 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Замостянська-5Ж», ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_2 міської ради,

в с т а н о в и в :

27 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 міської ради, предмет якого заявою від 27 лютого 2018 року змінив та просив визнати незаконним і скасувати п. 2 рішення ОСОБА_2 міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку із кадастровим номером :06:019:0105.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що відповідач передав третій особі у приватну власність земельну ділянку разом з існуючою на ній капітальною спорудою надвірної вбиральні Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Замостянська-5Ж» (далі ОСББ Замостянська 5Ж), яка є допоміжним приміщенням житлового будинку, в якому має квартиру заявник. Вказує, що допоміжні приміщення є спільною власністю, у тому числі і заявника, тому оскаржуваним рішенням його фактично було позбавлено права користування надвірною вбиральнею, а відтак і обмежено у праві користування квартирою, яка не обладнана туалетною кімнатою.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. 2 рішення ОСОБА_2 міської ради №2904-МР від 21 грудня 2017 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку із кадастровим номером :06:019:0105.

ОСОБА_4 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі вказує, що межі прибудинкової території багатоквартирного будинку у встановленому законом порядку не визначені і прибудинкова територія в цілому не передавалась у власність ОСББ Замостянська-5Ж, тому дворова вбиральня не є допоміжним приміщенням. Позивачем не доведено, що на баланс обєднання співвласників з державного фонду передавався житловий будинок та будь-які споруди на прилеглій території. Вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, прийнявши заяву позивача про зміну предмету позову, оскільки заявником одночасно було змінено не лише предмет, але і підстави позову, що не відповідає нормам ЦПК України. Крім того, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, проте він не був залучений до участі у справі як співвідповідач, як і не були залучені співвідповідачами інші співвласники багатоквартирного будинку.

ОСОБА_2 міська рада з рішенням суду також не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи скарги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка ні позивачу, ні ОСББ Замостянська-5Ж у власність чи користування міською радою не передавалась, а будівля вбиральні не є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку. Судом не наведено обґрунтованих підстав для визнання оскаржуваного рішення міської ради недійсним ні з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства, ні з підстав порушення міською радою компетенції на ухвалення оскаржуваного рішення.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 міської ради позивач ОСОБА_1 просить скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому вказує, що надвірна вбиральня була збудована ще у 1980-х роках, має фундамент і є обєктом нерухомого майна, тобто не має ознак тимчасової споруди. До того ж, факт капітального ремонту вбиральні та її місце розташування підтверджено як показами свідків, так і письмовими доказами у справі. Зазначає, що підставою звернення до суду стало невизнання відповідачем права користування надвірною вбиральнею, а після того, як заявнику стало відомо про те, що відповідач передав ОСОБА_4 земельну ділянку у власність, позивач змінив предмет позову, тобто підстави позову залишались незмінними від звернення до суду. Доводи заявників апеляційних скарг про перебування прибудинкової території на балансі ОСББ Замостянська-5Ж є безпідставними та, з огляду на підстави позовних вимог, не стосуються предмету позову. Крім того, судовими рішеннями, які набрали законної сили, підтверджено, що надвірна вбиральня «И» є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку. Також заявник вважає, що оскаржуване рішення міської ради, як акт індивідуальної дії, порушує його право користування надвірною вбиральнею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням ОСОБА_2 міської ради від 21 грудня 2017 року № 2904-МР затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку ОСОБА_4 за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Замостянська, навпроти будинку № 38, площею 0,0780 га, кадастровий номер :06:019:0105 (протокол Координаційної ради учасників АТО № 26 від 16 червня 2016 року). Категорія та функціональне призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови ОСОБА_2 міської ради для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 114).

Право приватної власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :06:019:0105 зареєстровано за ОСОБА_4 09 січня 2018 року (т. 1 а.с. 116).

На території виділеної ОСОБА_4 земельної ділянки розташована дворова вбиральня «И», яка відображена на схематичних планах земельної ділянки багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Замостянська, 5ж (т. 1 а.с. 17, т. 2 а.с. 51-52).

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 40 у будинку по вул. 1-ша Замостянська, 5ж у м. Суми на підставі договору купівлі продажу укладеному 3 травня 2017 року (т.1 а.с.9, т. 2 зворот а.с. 50).

З технічного паспорту на дану квартиру вбачається, що вона не обладнана ванною кімнатою та вбиральнею (т.1 а.с.11).

З 23 травня 2016 року функції з управління багатоквартирним будинком, а також допоміжними будівлями і спорудами, прибудинковою територією та іншим спільним майном співвласників будинку № 5ж по вул. 1-ша Замостянська у м. Суми передані ОСББ «Замостянська-5ж» (т. 2 а.с. 50).

06 липня 2017 року ОСББ «Замостянська-5ж» з метою капітального ремонту туалету (дворової вбиральні «И») розмістило повідомлення № СМ82 про початок будівельних робіт (т. 1 а.с. 196), а 16 серпня 2017 року обєднання подало декларацію про готовність до експлуатації відремонтованого обєкта. Будівельні роботи, виконані під час капітального ремонту туалету як вбачається з Акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання субєктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 91, були виконані без порушень (т. 1 а.с. 199).

За інформацією Департаменту забезпечення ресурсних платежів від 14 лютого 2018 № 06.01-16/5648 земельна ділянка за адресою: вул. 1-ша Замостянська, 5ж у м. Суми ні ОСББ «Замостянська-5ж», ні ОСОБА_1 у власність чи у користування не передавалась (т. 1 а.с. 118).

З пояснень свідка ОСОБА_7, який є першим заступником директора ДП СРФ «Центру державного земельного кадастру, судом першої інстанції встановлено, що станом на 23 листопада 2016 року надвірна вбиральня «И» (туалет) перебувала в межах сформованої земельної ділянки, проте на кадастровій зйомці вбиральня не відображена.

З викладеного вище вбачається, що надвірна вбиральня «И» (туалет) розташована на переданій ОСОБА_4 у власність земельній ділянці, проте фактично використовується за призначенням співвласниками житлового будинку на суміжній земельній ділянці за адресою: вул. 1-ша Замостянська, 5ж у м. Суми, яка є власністю територіальної громади м. Суми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надвірна вбиральня є допоміжним приміщенням багатоквартирного житлового будинку, в якому позивач має квартиру, а відтак він є співвласником даної вбиральні. Таким чином, рішення ОСОБА_2 міської ради про передання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, на якій розташована надвірна вбиральня, порушує права позивача як співвласника допоміжного приміщення, які підлягають захисту у обраний заявником спосіб.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Питання законності проведеного капітального ремонту надвірної вбиральні «И», зокрема питання самочинного будівництва цієї споруди, вже було предметом судового розгляду.

Так, рішенням ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, а також рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року, було встановлено, що надвірна вбиральня «И» (туалет), розташована по вул. 1-ша Замостянська, 5ж у м. Суми, не є самочинним будівництвом.

Крім того, зазначеними вище судовими рішеннями встановлено, що багатоквартирний житловий будинок № 5ж налічує чотири квартири і з моменту його введення в експлуатацію у 1959 році він належав до державного житлового фонду та перебував на балансі радгоспу «Сумський», а згодом його правонаступника КСП «Червоненське». У 2001 році була приватизована остання квартира цього будинку і будинок разом із усіма існуючими на той момент допоміжними будівлями і спорудами став спільною сумісною власністю власників всіх приватизованих у ньому квартир. До такого спільного майна належала і споруда надвірної вбиральні «И» (туалет), зведена радгоспом "Сумський" на початку 80-х років XX століття на земельній ділянці, яка перебувала у нього в користуванні.

За вказаних вище обставин вбачається, а також вірно встановлено судом першої інстанції, що надвірна вбиральня «И» (туалет) є спорудою, яка призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку, а відтак є спільною сумісною власністю його мешканців, у тому числі і позивача у даній справі.

Доводи апеляційних скарг про те, що надвірна вбиральня «И» (туалет) не є допоміжним приміщенням, оскільки прибудинкова територія, на якій розташована ця споруда, не передавалась у власність позивача чи ОСББ Замостянська-5Ж правового значення у даній справі не мають.

Так, чинним законодавством не передбачена необхідність прийняття будинку, господарських споруд чи прилеглої до будинку території на баланс обєднання співвласників багатоквартирного будинку. Крім того, метою створення і діяльності ОСББ Замостянська-5Ж є управління спільним майном учасників цього обєднання і є похідними від прав співвласників переданого в управління майна. Відтак, право на захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав кожного із співвласників у спільному сумісному майні не залежить, а тим більше не обмежується діяльністю обєднання співвласників.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Визначення поняття допоміжні приміщення надано у ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», а саме: це - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об'єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).

Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», додатку Б Держаних будівельних норм (ДБН) В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Тобто в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, у зв'язку з чим в результаті приватизації квартир їх мешканцями право власності останніх на такі приміщення не виникає.

Згідно з частиною 4 ст. 4 ЖК УРСР до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Так, наприклад, сходові клітини, кладові, вестибюлі можуть знаходитись як в окремих жилих, так і в нежилих приміщеннях (сходові клітини в двоповерхових квартирах або нежилих приміщеннях) та призначатись для експлуатації лише цих окремих приміщень та обслуговування їх мешканців, а не мешканців всього багатоквартирного будинку, а підвальні приміщення можуть бути обладнані для здійснення певного виду діяльності і не призначені для експлуатації будинку або побутового обслуговування мешканців (наприклад, при здійсненні торговельної діяльності тощо).

Таким чином, за змістом Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» підвальні приміщення можуть належати до допоміжних приміщень будинку та бути призначені для обслуговування будинку (розміщення в них технічного обладнання тощо), а можуть і не належати та не бути призначені для цих цілей.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання.

Так, з огляду на відсутність туалетів у квартирах, надвірна вбиральня «И» (туалет) використовується співвласниками багатоквартирного житлового будинку за призначенням, тобто є допоміжним приміщенням, використання якого повязане з побутовою і санітарною експлуатацією житлового будинку. Отже, надвірна вбиральня «И» (туалет) не є нежитловим приміщенням, тобто приміщенням яке може бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України, визначено перелік майна, яке належить на праві спільної сумісної власності власників квартир або нежитлових приміщень.

Таким чином, враховуючи, що надвірна вбиральня «И» (туалет) є допоміжним приміщенням, призначеним для обслуговування житлового будинку, то це приміщення відноситься до спільної сумісної власності співвласників житлового будинку, а тому рішення ОСОБА_2 міської ради про передання відповідачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки, на якій розташоване вказане допоміжне приміщення, без встановлення сервітуту, є порушенням прав співвласників цього майна, зокрема і позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, що прямо передбачено п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Вказаним способом захисту порушених відповідачем прав скористався позивач, а суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення на їх захист з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_2 міської ради залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року у далій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 19 квітня 2019 року.

Головуючий О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

ОСОБА_8