КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3714/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/36994/15-ц

11 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

08 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Шевченківської районного в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2. Від вказаних стосунків у них народилась дитина - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З липня 2013 року сімейні відносини між нимиприпинились, вони з відповідачем стали проживати окремо.

Вказувала, що після початкуАТО у Луганській області вона виїхала до м. Києва для пошуку помешкання для проживання та працевлаштування, а відповідач здонькою на той час переїхав до м. Дніпропетровська. При цьому, між нею та відповідачем було досягнуто домовленості, що після того, як вона орендує квартиру та працевлаштується на постійну роботу, відповідач привези доньку до неї для постійного проживання.

Також зазначала, що на даний час вона працевлаштована, має постійний дохід та зареєстрована в електронній черзі на влаштування доньки до дитячого садочку ДНЗ №262. Проте, відповідач доньку не повертає, на телефонні дзвінки не відповідає, в останній телефонній розмові у листопаді 2015 року повідомив їй, що вивіз доньку до родичів у Російську Федерацію, на що своєї згоди вона не надавала.

Вважала, що такі дії цивільного чоловіка шкодять інтересам малолітньої доньки та не сприяють її всебічному та гармонійному розвитку, тому звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі, визначеному чинним законодавством України на день винесення судового рішення по справі, та визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір"ю ОСОБА_3.

Протокольною ухвалою суду від 30.03.2016 року задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір"ю ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим був позбавлений можливості надавати суду докази на спростування обставин, вказаних позивачкою у позові. Тому, з урахуванням вимог ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки судом було порушено норми процесуального права.

Вказував на те, що суд, в порушенні вимог ч. 5 ст. 19 СК України, ухвалив рішення за відсутності письмового висновку Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини та за відсутності представника вказаного органу.

В судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник Орану опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Дрига Ніна Іванівна суду пояснила, що неповнолітня ОСОБА_4 на території Шевченківського району м. Києва не проживає, а тому Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації не може надати висновок щодо визначення місця проживання дитини з батьком, чи з матір"ю. Їх комісією лише було обстежено місце проживання матері неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в орендованій квартирі АДРЕСА_1, де вона проживає зі старшим сином та матір"ю. Місце перебування дитини їй невідоме. На час обстеження дитина з матір"ю не проживала. Просила вирішити спір в інтересах дитини.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, визначаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір"ю ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що проживання саме з матір"ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не ґрунтується на дійсних обставинах справи, нормах матеріального та процесуального права та наданих і досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII ,передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом першої інстанції встановлено, що за час перебування у цивільному шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4.

З довідки № від 26.02.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що ОСОБА_3 постійно проживала в АДРЕСА_4 і перемістилась з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 (а.с. 6).

З 02.10.2015 року позивачка працює на посаді менеджера у ТОВ «УКРЛОТО-ЦЕНТР» з посадовим окладом 5 000,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою №21122015 від 21 грудня 2015 року (а.с. 47).

З наданої характеристики з місця роботи вбачається, що ОСОБА_3 за час роботи в зазначеному товаристві зарекомендувала себе, як ініціативний, відповідальний та надійний спеціаліст. В колективі проявила себе надійним товаришем та оптимістом (а.с. 46).

Згідно Акту обстеження умов проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_3, складеного комісією відділу опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації за заявою ОСОБА_3, в даній квартирі проживає ОСОБА_3, її неповнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її мати ОСОБА_9, дитина з матір"ю не проживає, для малолітньої дитини ОСОБА_4 створені всі відповідні умови, обладнано місце для розвитку дитини ( а.с.24-25).

З довідки №33 від 11.12.2015 року Дошкільного навчального закладу №262 вбачається, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться в електронній черзі на місце в цей дошкільний заклад (а.с. 49).

Проте, з наданих до заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 доказів вбачається наступне.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10.06.2014 року, головними спеціалістами Відділу у справах дітей м. Краснодон Луганської області було проведено обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5. За результатами обстеження комісія прийшла до висновку, що житло знаходиться на 1 поверсі одноповерхового будинку, складається з 4 кімнат. Будинок газифікований, має санвузол, кухню, гараж. Підлога покрита леноліумом, пластикові вікна, є ванна. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, в наявності всі необхідні меблі і побутова техніка. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови: у дитини є окрема кімната, де знаходиться окреме місце для сну, іграшки, особисті речі. За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації проживання: ОСОБА_2 - батько; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька. Також у акті зазначено, що батько бажає проживати разом з донькою, займатися її вихованням. В сім"ї добрі, дружні відносини. Донька дуже любить батька, дитина забезпечена всім необхідним для нормального проживання та виховання (а.с. 108).

Згідно висновку органу опіки та піклування Краснодонської районної державної адміністрації від 17.06.2014 року, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с 109).

Також, згідно нотаріально посвідченої заяви від 21.02.2013 року, ОСОБА_3 надала згоду на проживання її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком ОСОБА_2. ОСОБА_3 згодна, щоб у випадку позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд розглядав цю справу без її присутності (а.с. 110).

У довідці від 25.12.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої ОСОБА_2 управлінням праці та соціального розвитку Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську державної адміністрації, зазначено відомості про переміщених осіб, які не досягли 18-річного віку і прибули разом з особою: ОСОБА_4. ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 перемістилися з окупованої території в АДРЕСА_6 (а.с. 107).

З відповіді Сватівського районного суду Луганської області вбачається. що справи Краснодонського міськрайонного суду до Сватівського районного суду не передавались. На розгляд Сватівського райсуду позов відділу у справі дітей виконавчого комітету Краснодонської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення постійного проживання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не надходив. Цивільних та кримінальних справ відносно ОСОБА_3немає (а.с 48).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини справи, докази, що були надані учасниками справи, колегія суддів приходить до висновку, що з наданих доказів достовірно встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 з народження проживає разом з батьком, згідно нотаріально посвідченої заяви від 21.02.2013 року ОСОБА_3 надала згоду на проживання її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком ОСОБА_2, в подальшому зі старшим сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачка в червні 2014 року виїхала до м.Києва, залишивши доньку з її батьком ОСОБА_2

З викладеного вбачається, що за домовленістю, досягнутою між батьками в лютому 2013 року місце проживання малолітньої ОСОБА_4 було визначено з її батьком ОСОБА_2 і з цього часу донька проживає з батьком.

Доказів на підтвердження того, що відповідач не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, позивачкою суду не надано.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору, зроблений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, позивачкою до суду не надано. Судом першої інстанції при розгляді справи не з"ясовано фактичного місця знаходження дитини та не витребувано від відповідного органу опіки та піклування висновок щодо визначення місця проживання дитини, складений у відповідності до вимог закону.

В судові засідання суду апеляційної інстанції ні позивач, ні відповідач не з"явились, відомості щодо місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 суду не надали.

Як пояснила в судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування позбавлений можливості надати висновок щодо місця проживання неповнолітньої ОСОБА_11, оскільки дитина з матір"ю не проживає та місце її проживання представнику невідоме. Зазначила, що такий висновок складається Органом опіки та піклування за місцем проживання дитини.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив дійсні обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, не надав належної оцінки доказам та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим був позбавлений можливості надавати суду докази на спростування обставин, вказаних позивачем у позові, тому рішення суду підлягає скасуванню, оскільки судом було порушено норми процесуального права, колегія суддів вважає обгрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЦПК України (у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивачка зазначила останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_7.

Шевченківським районним судом м. Києва розміщено повідомлення, що розгляд справи призначений на 24 грудня 2015 року на 10 год. 30 хв. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (а.с. 32).

22 січня 2016 року судом надіслано лист редакції газети «Хрещатик», в якому суд просив розмістити оголошення про розгляд вказаної справи 24.02.2016 року ,о 10-00 годині в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва. (а.с. 53)

Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

У газеті «Хрещатик» № 11 (4781), 02 лютого 2016 року випуску, опубліковано оголошення про виклик в суд ОСОБА_2 як відповідача у справі на 24.02.2016 року, на 10-00 годину (а.с. 56 зворот.)

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_4 був в установленому законом порядку повідомлений про день і час розгляду справи 30 березня 2016 року, о 09-00 годині, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був у встановленому порядку повідомлений про розгляд справи 30.03.2016 року є обгрунтованими.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII,Законом України «Про охорону дитинства», ст.29 ЦК України, ст.ст. 19, 141, 161 СК України, ст.ст.74,77,81, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: