Справа № 333/4981/18
Провадження № 2/333/265/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Здановської К.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова Олена Георгіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова О.Г., про визнання договору купівлі продажу недійсним, яка у подальшому була уточнена.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що між сторонами було укладено договір купівлі продажу квартири, посвідчений 25 грудня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. За умовами договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за 215 343 грн.

Позивач вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки був вчинений під впливом тяжкої для продавця обставини і на невигідних умовах, поза його волею, волевиявлення учасників правочину не відповідало дійсним намірам сторін, правочин було вчинено під впливом та за ініціативою покупця, використовуючи безпорадний (нужденний) стан продавця майна, що було пов`язано із терміновим отриманням грошових коштів від відповідача та на вкрай невигідних умовах, а саме передачі грошових коштів за умови оформлення договору купівлі продажу квартири без внутрішньої волі відчужувача майна.

На момент оформлення договору купівлі продажу у продавця були боргові зобов`язання, які виникли через перебування батька позивача у реабілітаційному періоді після проведення операції на серці. Розмір заборгованості перед ОСОБА_4 становив 6 800 дол. США.

Вказано, що дійсного наміру продати квартиру у позивача ОСОБА_3 не було, правочин було вчинено за несприятливих обставин, та, у цілому, на думку позивача, правочин не був вчинений взагалі, оскільки зазначене помешкання є постійним місцем проживання його з родиною, будь які наміри на відчуження помешкання були відсутні.

Позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 25 грудня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою Оленою Георгіївною, застосувавши до сторін реституцію.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

18 квітня 2019 року підготовче провадження по справі було закрито, справу було призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_3 , повідомлений своєчасно та належним чином, у судові засідання не з`явився, до суду направив свого представника.

У судові засідання 14 травня 2019 року та 19 червня 2019 року представник позивача адвокат Турчинський М.І. з`явився, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. У судові засідання 24 липня 2019 року та 10 вересня 2019 року представник позивача, повідомлений своєчасно та належним чином, не з`явився, причини його неявки суду не відомі.

Відповідач ОСОБА_4 , повідомлений своєчасно та належним чином не з`явився, до суду направив свого представника адвоката Піскарьова А.О. У судових засіданнях 14 травня 2019 року, 31 травня 2019 року, 19 червня 2019 року, 24 липня 2019 року адвокат був присутній, пояснив, що позов є безпідставним, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У судове засідання 10 вересня 2019 року представник відповідача адвокат Піскарьов А.О., повідомлений своєчасно та належним чином, не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позову заперечує.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова О.Г., повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, причини її неявку суду не відомі.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у п. 41 рішенні Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» (заява №3236/03 від 03 квітня 2008 року) вказано, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення «Олександр Шевченко проти України» заява №8371/02 від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності позивача та його представника, які належним чином повідомлені, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання цивільного судочинства щодо розумності строків розгляду справи судом.

Допитаний у судовому засіданні 14 травня 2019 року свідок ОСОБА_5 показав, що він є братом дружини позивача ОСОБА_3 Декілька разів у квартирі своєї сестри ОСОБА_6 він бачив відповідача по справі ОСОБА_4 , який, зі слів ОСОБА_3 , неодноразово позичав останньому грошові кошти на лікування батька. Розмір грошових коштів, які були витрачені позивачем ОСОБА_3 на лікування свого батька йому не відомий. Через неможливість повернення ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_4 , останній пропонував продати йому квартиру та повернути борги.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та встановивши її обставини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

01 червня 2013 року ОСОБА_3 складено розписку про взяття у борг у ОСОБА_4 грошових коштів на суму 215 000 грн. зі строком повернення до 20 грудня 2013 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року встановлено, а постановою Апеляційного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року підтверджено факт того, що наявність у боржника ОСОБА_3 розписки від 04 червня 2013 року виключає наявність між сторонами боргових зобов`язань, оскільки її оригінал зберігається у боржника, а не у кредитора.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

25 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3 договору, продаж зазначеної квартири вчиняється за 215 343 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. та зареєстровано у реєстрі за № 1977.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, та вчинення останнього, через це, на вкрай невигідних умовах.

На підтвердження обставин щодо перебування позивача на момент укладення договору купівлі продажу в тяжких обставинах, позивачем у позовні заяві вказано, що його батько ОСОБА_7 перебував у реабілітаційному центрі після проведення операції на сердеці. Окрім цього вказано, що і сама операція потребувала значних фінансових та матеріальних витрат, що позначилося на погіршенні фінансового стану позивача.

Проте, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, як передбачає обов`язок доведення сторонами тих обставин, на які вони посилаються, позивачем та його представником не надано жодного доказу щодо хвороби батька позивача, його лікування та погіршення у зв`язку із цим матеріального положення позивача, через яке останній позбавився засобів, необхідних для нормального його існування.

Надані у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_5 суд оцінює критично, оскільки останні стосувалися перебування позивача і відповідача у боргових зобов`язаннях, а значення про витрати грошових сум, які були позичені відповідачем позивачу на лікування батька позивача, носять характер припущення.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду доказів, що у розумінні ст. 233 ЦК України можуть бути підставами для визнання укладеного договору недійсним: перебування у момент укладення договору купівлі продажу позивача у тяжких обставинах та укладення правочину на вкрай невигідних умовах.

З урахуванням викладеного суд вважає не доведеними обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, через що позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Оскільки позовні вимоги залишені без задоволення судовий збір з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не стягується.

Керуючись ст. 55 КУ, ст. ст.203, 204, 233, 626, 638, 655, 657 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.12, 13, 76, 81, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова Олена Георгіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 19 вересня 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва