Справа № 766/5115/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Красновському В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

Позивач 14.06.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 17.05.2007 року АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070367П. Відповідно до зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 35 800 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст.1 договору кредиту зі сплатою 12,5% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 16.05.2022 року або достроково. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 17.05.2007 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір №02-23-Ф070367П-891. Відповідно до якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Позивачем зобов`язання за договором кредиту виконано належним чином, а саме: відкрито позичковий рахунок та надано суму кредиту. Відповідачем не виконуються умови договору, у зв`язку з чим станом на 20.03.2015 року виникла заборгованість, що складає 59 021,87 доларів США, що в еквівалентно 1 380 759,88 грн. У зв`язку з цим просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070367П від 17.05.2007 року станом на 20.03.2015 року в розмірі 59 021,87 доларів США, а саме звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 23.05.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності зазначив, що строк позивачем не пропущено. Зазначив, що заява та відзив подані не відповідачем, а її представником Загоруйко ОСОБА_2 , який не є адвокатом. Просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, від відповідача ОСОБА_1 . 06.07.2018 року до суду надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності, в порядку передбаченому ст.267 ЦК України, в якій зазначила, що остання сплата відповідачем боргу за тілом кредиту здійснювалась 02.12.2008 року в сумі 199,74 долари США. Тобто, 10.01.2009 року відповідачем не були виконані обов`язки, передбачені п.п.3.3.7 3.3.9 основного зобов`язання, за наслідком чого наступили передбачені п.4.5 основного зобов`язання наслідки, а зі спливом 60 днів (11.03.2009 року) і не сплати чергового платежу строк користування кредитом вважається таким, що сплив, в свою чергу, відповідач протягом 1 робочого дня не здійснено сплату кредиту у повному обсязі, процентів за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій. У зв`язку з чим, відповідно до ст.261 ЦК України, з 11.03.2009 року у позивача виникло право пред`являти вимогу про виконання зобов`язання за основним зобов`язанням та почався перебіг трирічного строку позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту остання сплата відповідачем боргу за тілом кредиту здійснювалась 02.12.2008 року у сумі 199,74 доларів США, за відсотками 24.07.2014 року в сумі 20,00 доларів США. За здійсненими оплатами загальний трирічний строк позовної давності за тілом кредиту минув 10.03.2012 року, а за відсотками в межах строку позовної давності. Просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволені позову. Розгляд справи відповідач просила здійснювати за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070367П. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в розмірі 35800 доларів США зі сплатою 12,5 % річних, повернення якого має здійснюватись до 10 числа кожного місяця наступного за місяцем, до 16.05.2022 року або достроково.

За змістом пункту 2.4 Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом також здійснюється у валюті кредиту на фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), щомісячно двічі на місяць 16-го числа та в останній робочий день місяця, при розрахунку процентів за користування кредитом враховується день надання та не враховується день повернення кредиту.

Згідно із п.п.3.3.7.-3.3.9 договору кредиту відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями.

Відповідно до п.3.3.5 договору кредиту відповідач зобов`язався суворо дотримуватися положень договору кредиту.

Згідно до п.4.5 вказаного договору у разі невиконання (неналежного виконання) відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно відповідач зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит та в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахованими штрафними санкціями (штраф, пеню).

Згідно п.4.2 договору кредиту у разі прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати процентів, від несвоєчасно сплачених суми за кожен день прострочки відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем 17.05.2007 року було укладено іпотечний договір №02-23-Ф070367П-891, відповідно до якого відповідач надав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,3 кв.м., житловою АДРЕСА_5 39,6 АДРЕСА_6 м. АДРЕСА_7 адресою АДРЕСА_4 .

Відповідно до п.4.1 у разі порушення іпотекодавцем основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо вчасного повернення кредиту, належним чином не виконала.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 20.03.2015 року нараховано заборгованість в сумі 1380759,88 гривень, із якої: 744126,25 грн. - заборгованість за кредитом; 536295,31 грн. - заборгованість за відсотками; 38979,34 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 61358,99 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Відповідно до умов вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

Умовами вказаного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, що міститься у п.п.4.5 іпотечного договору. Позивач зазначає, що оскільки позичальником порушені умови кредитного договору, то банк має право звернутися до суду з позовом про стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру за номером 144, загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_8 АДРЕСА_4 , за іпотечним договором №02-23-Ф070367П-891 від 17.05.2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та просить встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства, для задоволення вимог ПАТ "Укрсоцбанк", що виникла на підставі договору №Ф070367П від 17.05.2007 року в розмірі 1 380 759,88 грн.

15.04.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав відповідачу письмову вимогу про усунення порушення та погашення заборгованості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, як вказано вище, позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасної сплати необхідного платежу згідно з умовами договору.

За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору.

Згідно ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За ст.33 вказаного вище Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.4.5 іпотечного договору звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України.

Як зазначалось вище в рішенні, кредитор та позичальник встановили як строк дії кредитного договору - до 16.05.2022 року, так і порядок за якого максимальний ліміт заборгованості до 10 числа кожного місяця наступного за місяцем, в якому відбувалось завантаження кредитної лінії не буде перевищувати, із зазначенням чітких щомісячних сум в п.1.1.2. кредитного договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» передбачає форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримання захисту за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 27.01.2016 року у справі №6-990цс18, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Згідно розрахунку вимог банку (а.с.6) останньою датою повернення позичальником грошових коштів є 02.12.2008 року, тобто, 10.01.2009 року відповідачем не були виконанні обов`язки, а зі спливом 60 днів і не сплати чергового платежу строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Отже, з 11.03.2009 року у позивача виникло право звернення до суду за захистом своїх прав. А звернувся позивач до суду з даним позовом 14.06.2016 року.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

А тому суд вважає, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та відмовляє в задоволенні позову.

Доводи представника позивача щодо надання відзиву неналежним представником відповідача суд до уваги не приймає, з наступних підстав.

Враховуючи положення про те, що закон не має зворотної дії у часі, у разі якщо він звужує коло прав, що існували до набрання чинності таким законом, розгляд справ, прийнятих до розгляду до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Отже, оскільки провадження за справою відкрито 15.06.2016 року, (тобто до 30 вересня 2016 року), то на розгляд такого спору поширюються правила, що діяли до запровадження обмежень, а отже представництво у таких справах може здійснюватися не адвокатом на будь-якому етапі розгляду.

Керуючись 254, 256, 257, 261, 267, 526, 589, 590, 610, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 81, 258- 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан