Ухвала

15 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 462/5448/18

провадження № 61-2770ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді

Кирилюка А. І., та постанову Львівського апеляційного суду від 10 січня

2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А.,

Струс Л. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області) про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області - Федьковичем Ю. В. здійснюється досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003135 від 29 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, де він є потерпілим. 22 січня 2018 року постановою заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 скасовано постанову слідчого Федьковича Ю. В. від 16 листопада 2017 року про закриття вказаного кримінального провадження. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року у справі № 462/227/18 скасовано постанову слідчого Федьковича Ю. В. від 31 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 02 лютого 2018 року про визнання потерпілим. Однак зазначена ухвала слідчим Федьковичем Ю. В. була проігнорована. 23 квітня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/278/18 винесено ухвалу, якою зобов'язано слідчого

Федьковича Ю. В. розглянути у встановленому законом порядку заяву

ОСОБА_1 від 30 січня 2018 року в частині долучення до матеріалів провадження його заяви про злочин від 26 червня 2017 року, та за результатами розгляду заяви прийняти вмотивоване рішення відповідно до статті 220 КПК України. Внаслідок бездіяльності слідчого Федьковича Ю. В. щодо не вирішення питання його статусу як потерпілого в кримінальному провадженні, не проведення ним належних слідчих дій, йому завдало моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від

05 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 січня

2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

За правилом частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

В даному випадку, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена у грошовому вимірі, а відтак, є майновою вимогою.

Ціна позову у даній справі становить 15 000 грн 00 коп., яка станом на 1 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00*100=192 100).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик