Справа № 538/566/19
Провадження № 2/538/294/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

16 травня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області

У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на наступні обставини. 04.08.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС Лохвицького РУЮ Полтавської області. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.03.2010 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано, та стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

16.03.2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 . Від цього шлюбу у них народилась дитина син ОСОБА_6 . На момент народження дитини він проживав в родині з батьками, які постійно надавали йому допомогу. На даний час він з дружиною проживають окремо, і в нього виникли труднощі по сплаті аліментів на першу дитину, але він намагався сплачувати аліменти, вишукував для цього джерела. Його сім"я проживає у сільській місцевості, ні він ні його дружина не працюють, оскільки в селі фактично не має роботи, існують за рахунок незначного господарства, яке утримують. Для сплати аліментів постійно вимушений займати кошти, дитина від другого шлюбу також потребує належного матеріального забезпечення. Подальша сплата ним аліментів у повному розмірі - 2025 грн. щомісячно є для нього неспроможною, тому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 березня 2010 року на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини з всіх видів заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити, зазначив, що він офіційно не працевлаштований, заборгованість по аліментах виплатив, на даний час не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, в зв"язку з народженням другої дитини та скрутним матеріальним становищем.

Відповідач та її представник адвокат Панченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд в позовних вимогах позивача відмовити, зазначили, що позивач є працездатним, фізично здоровий, інвалідом не являється, не перебуває на обліку в центрі зайнятості, тому підстав для зменшення розміру аліментів не має, тому що фактично відсутні будь-які обставини, які можуть вплинути на зменшення розміру аліментів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що у позові слід відмовити в зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що з 04.08.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.03.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 Стягнення проводити щомісяця, починаючи з 21.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7).

16.03.2013 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 226 ( а.с. 8).

Від цього шлюбу у позивача з ОСОБА_4 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Вовчицької сільської ради Лубенського району Полтавської області ( а.с.9 ).

Відповідно до розрахунка заборгованості зі сплати аліментів від 19.03.2019 року виданого Лубенським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Полтавській області встановлено, що ОСОБА_1 згідно виконавчого документа № 2-111 від 05.03.2010 року виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області має заборгованість станом на 01.04.2018 року в розмірі 22 172, 14 грн. (а.с.11).

Згідно довідки № 207 від 26.03.2019 року виданої Березотіцькою сільською радою Лубенського району Полтавської області встановлено, що ОСОБА_1 , 1982 року народження , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 виданої 29.08.2003 року, він звільнений із займаної посади з 31.03.2015 року і по даний час не працює і не навчається ( а.с.13).

Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

На дані правовідносини поширюються норми ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, згідно до якої визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України , ст. 180 СК України встановлюють обов"язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Як випливає зі змісту ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального чи сімейного становища батька чи матері, може бути підставою для їх вимог про зменшення чи збільшення розміру аліментів.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Згідно положень ст.ст. 181, 183 СК України, мінімальний розмір аліментів, які стягуються на одну дитину становить 1/4 частки заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу ст. 192 СК України й наданих роз`яснень Пленумом Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

З даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін.

Особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося (змінилося) його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Позивач в своїх поясненнях посилається як на підставу для зменшення розміру аліментів, на зміну сімейного і матеріального стану.

Посилання позивача на те, що у нього є заборгованість зі сплати аліментів не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, так як встановлено в судовому засіданні станом на день розгляду вказаної справи заборгованість по аліментам погашена повністю.

Доказів на підтвердження того, що у відповідача, яка проживає разом з неповнолітньою дитиною та яка знаходиться на її утриманні, покращилось матеріальне становище, позивачем не надано.

Судом встановлено, що позивач фізично здоровий, працездатний, не є інвалідом, однак на даний час не є працевлаштованим.

Суд критично оцінює твердження позивача, що народження та подальше утримання сина ОСОБА_6 від другого шлюбу свідчить про істотну зміну його сімейного та матеріального стану і являється підставою для зменшення розміру аліментів на сина від першого шлюбу, адже обов`язок позивача як батька утримувати кожну свою дитину є абсолютним.

Так, суд не приймає до уваги твердження позивача про неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , окрім зазначених вище фактів, ще і через тимчасове безробіття останнього, оскільки позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності останнім не надано.Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку та надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі, який визначений за рішенням суду. Останній не надав доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище.

Таким чином, відсутність офіційних джерел доходів не звільняє позивача як батька, від обов`язку щодо утримання своєї дитини. Крім того, позивачем не надано доказів того, який матеріальний стан у нього був на час виникнення обов`язку сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 та на день подачі даного позову до суду.

Суд також зауважує, що син ОСОБА_6 позивача від другого шлюбу, проживає разом з позивачем, тобто він має можливість надавати йому більше батьківської уваги та піклування, нести додаткові витрати на його утримання, а отже більше дбати про його духовний та фізичний розвиток, ніж здійснювати аналогічні дії відносно неповнолітнього сина від першого шлюбу - ОСОБА_3 , який проживає окремо від нього.

Таким чином, позивач не довів обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану, після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, беручи до уваги те, що загалом обставини, які істотно змінили матеріальний стан позивача відсутні, самим позивачем не було надано суду достатніх та належних доказів, які б це підтвердили, окрім того, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому позивач, як батько неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спроможний сплачувати аліменти в розмірі визначеному судовим рішенням ухваленим 05.03.2010 року Лохвицьким районним судом Полтавської області, розмір аліментів, що стягнуті з позивача є гарантованим державою мінімумом на утримання дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 768,40 грн. судового збору (а.с.1). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 180-184, 192 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 76, 81, 89, 141, 228, 229, 258, 263-268, 272-273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: В.А.Бондарь