ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 219/5575/15-ц

провадження № 61-19802 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_6 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року в складі судді Павленко О. М. та на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року в складі колегії суддів Курило В. П., Санікової О. С., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 495 345,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 грудня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № 60/2013, згідно з умовами якого відповідачу наданий кредит в розмірі 350 000 грн для поточних потреб на строк до 03 листопада 2014 року з установленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 28 % річних.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 15 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 495 345,73 грн і складається з заборгованості за кредитом - 349 875,53 грн, відсотків - 62 912,58 грн та плати за пропуск платежів - 82 557,62 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що між банком та відповідачем також були укладені договори банківських вкладів, застави майнових прав, договір відступлення права вимоги, додаткова угода до кредитного договору, згідно з якими банк має право задовольнити свої кредитні вимоги до відповідача шляхом взаємозаліку та зарахування однорідних вимог шляхом перерахування депозитних коштів у рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості, оскільки укладення зазначених договорів було націлене саме на такі обставини. Разом з тим, банк не бажає здійснювати взаємозалік та заявляє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, хоча має заборгованість перед відповідачем щодо повернення депозитних коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 412 788,11 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення плати за пропуск платежів у сумі 82 557,62 грн суд відмовив.

Виходячи з того, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення 349 875,53 грн заборгованості за кредитом, 62 912,58 грн заборгованості за відсотками, а всього 412 788,11 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 82 557,62 грн, суд виходив із того, що відповідач зареєстрований на території проведення антитерористичної операції, тому відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами забороняється.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року апеляційні скарги ПАТ ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 відхилено, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку встановленим фактам, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційних скарг правильності висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

У грудні 2016 року ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки судів не відповідають обставинам справи.

Просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 82 557,62 грн ПАТ «ВіЕйБі Банк» не оскаржується, а тому в касаційному порядку не перевіряється.

Заперечення на касаційну скаргу

У березні 2017 року уповноважена особа на Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» подала заперечення на касаційну скаргу, відповідно до яких просила відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 08 травня 2013 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США), предметом якого є розміщення вкладником в банку строкового вкладу в розмірі 70 000 доларів США на умовах депозитного продукту на строк 18 місяців з дня укладення договору з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу.

27 грудня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № 60/2013, згідно з умовами якого відповідачу наданий кредит в розмірі 350 000 грн для поточних потреб на строк до 03 листопада 2014 року з установленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 28 % річних.

Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору забезпеченням зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій є застава майнових прав, а саме право вимоги на грошові кошти, що розміщені ОСОБА_1 у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на підставі договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 08 травня 2013 року.

27 грудня 2013 року між сторонами був укладений додатковий договір № 2 до договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США), згідно якого розділ 1 «Предмет та основні умови Договору» договору доповнений пунктом 1.9: «Вкладник доручає Банку, а Банк має право на підставі цього доручення здійснювати договірне списання з вкладного рахунку Вкладника № НОМЕР_1 ПАТ «ВіЕйБі Банк», код Банку 380537, грошових коштів в сумі заборгованості за Кредитним договором № 60/2013 від 27 грудня 2013 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , зі всіма змінами та доповненнями до нього, враховуючи прострочену заборгованість, в тому числі по тілу кредиту, процентам, нарахованим комісіям, пені, штрафам та іншим платежам, що мають сплачуватись за цим Кредитним договором, а також Договором застави майнових прав від 27 грудня 2013 року, що укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 зі всіма змінами та доповненнями до нього на свою користь та направити зазначені грошові кошти на погашення вищезазначених зобов`язань та витрат.

Відповідно до умов договору застави майнових прав, що укладений 27 грудня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 60/2013, з усіма подальшими змінами до нього, заставодавець надає заставодержателю в заставу майнові права, які полягають в праві вимоги на грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, що еквівалентно 559 510 грн по курсу НБУ станом на 27 грудня 2013 року, які знаходяться на вкладному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «ВіЕйБі Банк», та належать заставодавцю на підставі Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний» № 580226/2013 (в доларах США) від 08 травня 2013 року.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у повному обсязі (сума основного боргу, проценти, неустойка, витрати по зверненню стягнення на предмет застави) в порядку, передбаченому цим Договором застави, у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір заставодержателя: за рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України.

27 грудня 2013 року між сторонами був укладений договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною), згідно з яким відповідач відступає банку право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за Договором банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний» № 580226/2013 від 08 травня 2013 року. Відкладальною обставиною в розумінні цього Договору є невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 60/2013 від 27 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_1

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 15 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 412 788,11 грн, з яких 349 875,53 грн заборгованість за кредитом, 62 912,58 грн заборгованість за відсотками.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 назва району з 18 лютого 2016 року - Бахмутський) Донецької області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р с. Володимирівка Артемівського району (назва району з 18 лютого 2016 року - Бахмутський) Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

В ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію, а з 20 березня 2015 року запроваджено процедуру ліквідації.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, зокрема така, що випливає з договору кредиту.

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з застави, полягає в реалізації заставодержателем (кредитором) права на одержання задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником (іншою особою) в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора в разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок заставного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 26 вересня 2018 року в справі № 910/15163/17.

Отже, звернення стягнення на заставлене майно (майнові права) є правом заставодержателя, а не його обов`язком.

У правовідносинах, які склалися між сторонами, банк не скористався своїм правом задовольнити вимоги за рахунок предмета застави, а обрав інший спосіб захисту порушеного права, звернувшись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Ураховуючи викладене, доводи відповідача щодо обов`язку банку погасити заборгованість, що виникла за кредитним договором саме за рахунок заставного депозиту, є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, зарахуванням (стаття 601 ЦК України).

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Суди встановили, що виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 60/2013 від 27 грудня 2013 року забезпечене заставою майнових прав, а саме правом вимоги на грошові кошти, що розміщені ОСОБА_1 у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на підставі договору банківського вкладу від 08 травня 2013 року.

Крім того, 27 грудня 2013 року між сторонами був укладений договір відступлення права вимоги, згідно з яким відповідач відступає банку право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за договором банківського вкладу від 08 травня 2013 року в разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

З 21 листопада 2014 року в ПАТ «ВіЕйБі Банк» введено тимчасову адміністрацію, а з 20 березня 2015 року запроваджено процедуру ліквідації.

З позовом в інтересах ПАТ «ВіЕйБі Банк» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулась 15 червня 2015 року.

Верховний Суд України за результатами розгляду справ № 6-2001цс15, № 6-1809цс16, № 6-350цс17 дійшов висновку про те, що запровадження в неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації або ліквідаційної процедури унеможливлює задоволення вимог кредиторів цього банку в способи, інакші від визначених в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до пункту 41 частини першої статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

Згідно з частиною четвертою статті 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України.

Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому статтею 96 вищевказаного Закону.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить спеціальні норми, що мають пріоритет перед іншими нормами законодавства під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банків, а також у питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Цим Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до частини шостої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, згідно з якою кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, в зв`язку з чим припинення зобов`язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 6-2047цс16.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» для визнання його вимог кредитора в період формування реєстрів кредиторів, а також щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

З огляду на викладене, висновки судів про безпідставність заперечень відповідача проти позову щодо обов`язку банку зарахувати зустрічні однорідні вимоги та, як наслідок, про наявність підстав для часткового стягнення кредитної заборгованості, є законними і обґрунтованими.

Дійшовши висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом в розмірі 62 912,58 грн, суди не врахували наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відтак право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в справі 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Судами встановлено, що згідно з умовами кредитного договору №60/2013 від 27 грудня 2013 року кредитні кошти надано ОСОБА_1 на строк до 03 листопада 2014 року.

Згідно з розрахунком заборгованості плата за користування кредитом нарахована позивачем після закінчення строку дії кредитного договору.

Оскільки касаційний суд в силу вимог статті 400 ЦПК не вправі встановлювати обставини та вдаватись в переоцінку доказів, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 389, 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах у розмірі 62 912,58 грн за користування кредитом скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.

В оскарженій частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 349 875,53 грн рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук