Дата документу 16.04.2019 Справа № 333/6450/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6450/18
Провадження №22-ц/807/1356/19
Головуючий в 1-й інстанції Фунжий О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 16 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 р. позивач звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, зобовязання відповідача вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачеві на підставі нотаріально посвідчених договорів належить 18/25 частин домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52; за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на жилий будинок літ. А за цією ж адресою, що складало 7/25 частин домоволодіння. 19 травня 2017 р. позивач звернулась в Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію права власності на вказану частку домоволодіння. Рішенням державного реєстратора від 30 травня 2017 р. у задоволені вказаної заяви відмовлено з посиланням на те, що у реєстрі вже є запис про право власності на виділений обєкт нерухомості. Відмову у реєстрації позивач оскаржила до адміністративного суду. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. її позов до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради задоволено, державного реєстратора зобовязано повторно розглянути заяву позивача про реєстрацію права власності на частку домоволодіння. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. змінено в частині правового обґрунтування, відповідача зобовязано повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення. Позивач повторно звернулась в Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію права власності. Рішенням державного реєстратора від 7 червня 2018 р. у задоволені заяви знову відмовлено. В той же час співвласник домоволодіння ОСОБА_6 оскаржила в апеляційний суд постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р., якою державного реєстратора зобовязано повторно розглянути заяву позивача про реєстрацію права власності на частку домоволодіння. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 р. апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволена частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. скасовано, провадження у справі закрито; позивачеві розяснено, що питання щодо реєстрації майна та майнових прав можуть бути вирішені при вирішені спору про право на спірну частину домоволодіння, який підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Позивач, будучи законним і добросовісним володільцем частини домоволодіння не може зареєструвати своє право власності на частину домоволодіння через незаконну реєстрацію права власності на обєкт у цілому співвласником домоволодіння ОСОБА_6 Право власності позивача на належну їй частку домоволодіння було зареєстровано у реєстрі прав власників нерухомого майна, який діяв до 2014 р., відповідно до вимог діючого на той час законодавства, є чинним, ніким не оскаржено. Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для відмови у реєстрації права власності позивача.

З наведених підстав позивач просив суд визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_7 від З0 травня 2017 року № 35436997, Державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_7 від 22 грудня 2017 року № 38915769, Державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_8 від 07 червня 2018 року № 41477263 про відмову ОСОБА_5 у державній реєстрації прав власності на нерухоме майно, 18/25 частин домоволодіння за адресою: м.Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52; зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, запис про право власності на житловий будинок літ. А за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд.52, поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на 7/25 частин домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд.52 за ОСОБА_6; зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на 18/25 частин домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд.52 за ОСОБА_5; стягнути понесені позивачем судові витрати з відповідача.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_5 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_6, про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити дії, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що правовстановлюючі документи співвласників у цій справі не є спірними, а тому є підстави для визнання рішення реєстратора протиправним і його скасуванню без визнання будь-яких цивільних прав.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_6 та Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, зясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В звязку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі нотаріально посвідчених договору дарування частки домоволодіння від 30 січня 2008 р. (а.с. 14), договору купівлі-продажу частки будинковолодіння від 31 січня 2008 р. (а.с. 16), договору дарування від 29 жовтня 2008 р. (а.с. 17), ОСОБА_5 є власником 18/25 частин домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52.

Згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 25 вересня 2013 р. ОСОБА_6 є власником житлового будинку літ. А, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52. (а.с. 72). Право власності ОСОБА_6 на вказане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25 вересня 2013 р. (а.с. 11).

19 травня 2017 р. позивач ОСОБА_5 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30 травня 2017 р. ОСОБА_5 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52. (а.с. 37)

В рішенні державного реєстратора від 30 травня 2017 р. вказано, що заявником подані правовстановлюючі документи від 2008 р., в яких зазначено, що обєктом права було домоволодіння, яке складалось з двох житлових будинків літ. А та літ. Б. Згідно документів заявник є власником частини домоволодіння. Але згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно існують зареєстровані права на домоволодіння та на виділений в окремий обєкт нерухомого майна житловий будинок літ. А, який входив до складу домоволодіння. Частину домоволодіння було виділено в окремий обєкт нерухомого майна житловий будинок літ. А і зареєстровано в цілому за одним з співвласників домоволодіння. Оскільки на підставі поданих документів встановити обєкт нерухомого майна неможливо, у державній реєстрації права власності на житловий будинок відмовлено.

Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 30 травня 2017 р. ОСОБА_5 оскаржила в адміністративний суд. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. позов ОСОБА_5 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 30 травня 2017 р. про відмову у державній реєстрації прав задоволено; вказане рішення державного реєстратора скасовано; державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зобовязано повторно розглянути заяву ОСОБА_5 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. (а.с. 38-42).

18 грудня 2017 р. ОСОБА_5 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на частину домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22 грудня 2017 р. ОСОБА_5 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52. (а.с. 56)

В рішенні державного реєстратора від 18 грудня 2018 р. вказано, що провести державну реєстрацію права власності на частину домоволодіння можливо лише після приведення записів Державного реєстру прав у відповідність до вищезазначених судових рішень, а саме скасування запису відносно житлового будинку літ. А.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 р. постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. змінено в частині обґрунтування висновків суду та абзац другий резолютивної частини постанови викладено в наступній редакції: «Зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_7 повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 19.05.2017 року та прийняти відповідне рішення», в іншій частині постанову залишено без змін. (а.с. 43-48).

1 червня 2018 р. ОСОБА_5 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на частину домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 7 червня 2018 р. ОСОБА_5 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд. 52. (а.с. 56). В рішенні державного реєстратора від 7 червня 2018 р. вказано, що провести державну реєстрацію права власності на частину домоволодіння на підставі наданих документів неможливо, рекомендується привести 18/25 часток домоволодіння (належить ОСОБА_5М.) в окрему одиницю житлового будинку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_6 постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 р. скасовано, провадження у справі закрито; ОСОБА_5 розяснено, що питання щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій можуть бути вирішені при вирішенні спору про право на спірну частину домоволодіння, який підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. (а.с. 49-55)

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 р. встановлено такі обставини справи, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Закриваючи провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до державного реєстратора прав на нерухоме майно про визнання протиправним та скасування рішення від 30 травня 2017 р., апеляційний суд виходив з того, що цим позовом оскаржувалась відмова в проведені державної реєстрації прав на домоволодіння, оскільки його частину було виділено в окремий обєкт нерухомого майна, який зареєстрований в цілому за одним із співвласників домоволодіння, з чим не погоджується позивач. Зазначені обставини свідчать про наявність спору між співвласниками домоволодіння щодо розміру їх часток в спільній власності та наявності спору про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на домоволодіння.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, зокрема, заявлено вимоги про зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, запис про право власності на житловий будинок літ. А за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд.52, поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на 7/25 частин домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авіаційна, буд.52 за ОСОБА_6 Однак вимоги щодо оцінки правочинів, на підставі яких вчинені оспорюванні реєстраційні дії, позивачем не заявлено, що позбавляє суд можливості захистити майнові права позивача у разі їх порушення. Вимога позивача про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора від 30 травня 2017 р., 22 грудня 2017 р., 07 червня 2018 р.; зобов'язання державного реєстратора зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_5 на 18/25 частин спірного домоволодіння, також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вирішення питання чинності вказаних вище правочинів.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Незважаючи на те, що між співвласниками спірного домобудування дійсно виник спір про право, позивач предметом позову зазначає не спір про майно, а вимоги немайнового характеру про оскарження реєстраційних дій державного реєстратора.

Відповідно до положень глави 29 ЦК України способами захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння; витребування майна від добросовісного набувача; усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном; визнання права власності; визнання незаконним правового акта, що порушує право власності; відшкодування шкоди, завданої власникові земельної ділянки, житлового будинку, інших будівель у зв'язку із зниженням їх цінності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав,якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, діючим цивільним законодавством не передбачено захист права власності або інших речових прав виключно шляхом оскарження дій державного реєстратора.

При цьому вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації нерухомості та поновлення реєстрації на частину нерухомості за ОСОБА_6 (а.с. 8) безпосередньо стосується прав останньої, яка не є відповідачем у справі, і про її притягнення в якості відповідача позивач клопотання не заявляв, вимог щодо захиту цивільних прав також не заявляв. Притягнення ОСОБА_6 до участі у справі в якості третьої особи не надає суду право вирішити спір щодо прав останньої на нерухоме майно. Апеляційний суд при цьому позбавлений такого процесуального права як притягнення співвідповідача у справі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 квітня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

ОСОБА_2

ОСОБА_3