Номер провадження: 22-ц/813/1577/19
Номер справи місцевого суду: 515/862/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шевирін А. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року представник ПАТ „Укрсоцбанк" звернуся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 45393,02 дол. США в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення та пені у розмірі 323657 грн. 24 коп.

В обґрунтування позовних вимог, ПАТ «Укрсоцбанк» зазначало, що 15 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 661/28-320, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 40000 доларів США зі сплатою 13,5% річних зі строком повернення до 14 січня 2018 року.

Проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 06.04.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 45393,02 дол. США, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 661/28-320 від 15 січня 2008 року у загальному розмірі 45393 доларів США 02 центів, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України дорівнює 1164762 гривням 19 коп., яка складається з сум заборгованості за кредитом у розмірі 28453 доларів США 38 центів, що у гривневому еквіваленті дорівнює 730099 грн. 50 коп., та заборгованості за відсотками у розмірі 16939 доларів США 64 центів, що у гривневому еквіваленті дорівнює 434662 грн. 69 коп., а також пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 323657 гривень 24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судові витрати у розмірі 22996 гривень 30 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту та за процентами за користування кредитними коштами за кредитним договором № 661/28-320 від 15 січня 2008 року у загальному розмірі 45393 доларів США 02 центів з одночасним визначенням еквіваленту у гривні та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту та з повернення процентів в загальній сумі 323 657 грн. 24 коп., суд першої інстанції виходив з доведеності порушення відповідачем зобов`язання за кредитним договором, вірності здійсненого позивачем розрахунку та відсутності підстав для застосування позовної давності згідно з поданою відповідачем заявою та підстав для зменшення пені у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- 15 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 661/28-320, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у сумі 40 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів та порядком повернення кредиту, за якими кредит разом з нарахованими відсотками повертається позичальником рівними частинами у сумі 333,33 долари США не пізніше п`ятого числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було надано кредит, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 14 січня 2018 року (а.с.102-105);

- до підписання кредитного договору ОСОБА_1 була попередньо ознайомлена з розміром сукупної вартості кредиту, значенням реальної процентної ставки та розміром абсолютного значення подорожчання кредиту, про що свідчить підпис відповідача під складеним банком попереднім розписом (а.с. 16,17);

- 15 січня 2008 року за заявою відповідача на видачу готівки та на підставі договору №661/28-320 від 15.01.2008 року їй було видано кошти в сумі 40000 доларів США. Отримання коштів підтверджується наявністю підпису отримувача в заяві на видачу готівки (а.с.21);

- 16.04.2009 року та 27.04.2010 року сторонами кредитного договору укладено додаткові угоди № 2 та № 3, якими було внесено зміни до п.1.1 кредитного договору від 15.01.2008 року в частині графіку повернення кредитних коштів без зміни суми кредиту та відсоткової ставки, а саме зменшено розмір щомісячних внесків, які повинна сплачувати ОСОБА_1 за кредитом у період з квітня 2009 року по березень 2010 року (30 доларів США замість 333,33 доларів США), з квітня 2010 року по вересень 2011 року (50 доларів США замість 333,33 доларів США) та збільшено їх розмір у період з вересня 2011 року по грудень 2017 року (448,33 доларів США замість 333,33 доларів США);

- 30 січня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін №4 до договору кредиту, за умовами якого сторони ОСОБА_1 здійснює часткове погашення заборгованості до 30.01.2014 року за кредитом у розмірі 5000 доларів США, при цьому зарахування вказаних коштів здійснюється в іншій черговості, аніж було передбачено положеннями кредитного договору (а.с. 136);

- на виконання цієї угоди 30.01.2014 року відповідачем внесено на свій рахунок в ПАТ «Укрсоцбанк» готівку у розмірі 5 000 доларів США, що підтверджується квитанцією від 30.01.2014 року №FJB-010 (а.с. 135);

- згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості вбачається, що станом на 06.04.2016 року ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням погашення кредиту допущено заборгованість за договором в загальному розмірі 45 393,02 доларів США, з яких: 28 453,38 доларів США - заборгованість за кредитом та 16 939,64 доларів США - за відсотками, що також призвело до нарахування банком пені за несвоєчасне повернення коштів у розмірі 323 657 грн. 24 коп (а.с. 142-145);

- згідно з витягом зі Статуту ПАТ «Укрсоцбанк» 09 березня 2010 року Загальними Зборами акціонерів прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на «Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», при цьому банк є правонаступником щодо всіх прав та обов`язків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства (а.с. 95-101).

Виходячи з аналізу ст. 526, 533, 1054 ЦК України, ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, зобов`язання, яке виникло за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, за наявності позивача банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, підлягає виконанню позичальником у розмірі та на умовах, встановлених договором.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15.

Відповідно до листа Національного Банку України № 41-211/54 від 10.01.2005 року «Про перелік банків, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями» ПАТ «Укрсоцбанк» отримав банківську ліцензію № 5 від 29.12.2001 року та дозвіл № 5/2 з додатками на право здійснення таких операцій (п.1-21): Неторговельні операції з валютними цінностями; Ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; Ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; Ведення кореспондентських рахунків банків (нерезидентів) у грошовій одиниці України; Відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; Відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; Залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; Залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; Операції з банківськими металами на валютному ринку України; Операції з банківськими металами на міжнародних ринках; Інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках; Емісія власних цінних паперів; Організація купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів; Здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені (включаючи андеррайтинг); Здійснення інвестицій у статутні фонди та акції інших юридичних осіб; Здійснення випуску, обігу, погашення (розповсюдження) державної та іншої грошової лотереї; Перевезення валютних цінностей та інкасація коштів. Операції за дорученням клієнтів або від свого імені; З інструментами грошового ринку; З інструментами, що базуються на обмінних курсах та відсотках; З фінансовими ф`ючерсами та опціонами; Довірче управління коштами та цінними паперами за договорами з юридичними та фізичними особами.

Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» отримав банківську ліцензію та дозвіл з додатками на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2,4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», позивач мав право здійснювати операції з іноземною валютою, зокрема видавати кредит в іноземній валюті.

При таких обставинах, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості в іноземній валюті відповідають встановленим у справі обставинам і засновані на законодавстві.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про задоволення заявлених вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне незастосування судом позовної давності, про яку в інтересах відповідача подано відповідну заяву, не можуть бути взятими до уваги, оскільки з розрахунку заборгованості за тілом кредиту та за процентами вбачається, що до суду банк звернувся з позовом 30.05.2016 року, в той час, як до звернення банком до суду з позовом, відповідач здійснив переостанній платіж з повернення тіла кредиту - 09.03.2011 року у розмірі 50 доларів США, востаннє - 30.01.2014 року - 5 000 доларів США. Вказані платежі перервали позовну давність зі тілом кредиту і до звернення позивача до суду з позовом не відбулося спливу загальної позовної давності - 3 роки.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання характеру грошового зобов`язання, визначив стягнення з боржника суми в іноземній валюті разом із зазначенням її еквівалента у національній валюті України, встановленому, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на час ухвалення оскаржуваного рішення (29 листопада 2016 року).

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. У постанові вказано, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті (статті 192, 533 ЦК України). Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (Декрет № 15-93).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті кредитного зобов`язання, але і гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті суми коштів, не відповідає вказаним вимогам законодавства, є зайвим і неправильним, у зв`язку із чим, рішення суду першої інстанції в цій частині не може залишатися в силі.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач до звернення позивачем до суду з позовом про стягнення заборгованості, востаннє сплачувала заборгованість за процентами 22.03.2016 року, а до цього - 28.11.2014 року.

Серед доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт заперечує дійсність внесення нею платежу від 22.03.2016 року, вважаючи, що цей платіж відображено банком лише з ціллю штучно перервати позовну давність, яку він насправді пропустив.

Проте такі доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки банк звернувся до суду 30.05.2016 року, а до оспорюваного платежу від 22.03.2016 року, відповідач погашала проценти 28.11.2014 року у розмірі 80 доларів США, що нею не оспорюється. Тобто в будь-якому випадку з часу платежу по процентам за користування кредитом від 28.11.2014 року і до часу звернення до суду 30.05.2016 року строк позовної давності не сплив.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банк намагається стягнути пеню, яка розрахована за 12 місяців до здійснення розрахунку заборгованості станом на 06.04.2016 року.

Однак до суду Банк звернувся 30.05.2016 року і отому з урахуванням подання відповідачем заяви про застосування позовної даності, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями, що передували саме зверненню до суду з позовом, тобто з 30.05.2015 року і до 05.04.2016 року включно, оскільки вимоги про стягнення пені обмежені періодом розрахунку з 06.04.2015 року до 06.04.2016 року. Про стягнення пені після 06.04.2016 року позивачем вимоги не заявлені і у встановленому порядку в суді першої інстанції не уточнювалися.

Тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог про стягнення пені за період з 06.04.2015 року по 30.05.2016 року - щодо тіла кредиту у розмірі 1280,07 доларів США та за процентами у розмірі 684,75 доларів США, а всього в загальній сумі 1964,22 доларів США, що згідно з розрахунком здійсненим позивачем було еквівалентно 51 221,36 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору № № 661/28-320 від 15.01.2008 року пеня нараховується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобов`язань за цим договором від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Оскільки, первісне нарахування здійснено позивачем за кожний день прострочення у доларах США, то курс НБУ слід застосовувати за кожний такий день прострочення.

Проте, Банком розрахунок пені здійснено за кожний день з урахуванням курсу НБУ, який був встановлений на день розрахунку заборгованості - 05.04.2016 року, що відрізняється від курсу долара США, який встановлювався за кожний день прострочення у розрахунковий період і постійно змінювався.

Проте, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк», будучи належним чином повідомленим в судове засідання явку свого представника не забезпечив та про відкладення розгляду справи не клопотав з посиланням на поважність причини неявки свого представника, колегія суддів, не знаходячи підстав для відкладення розгляду справи, разом з тим позбавлена можливості роз`яснити представнику позивача про невідповідність розрахунку пені умовам кредитного договору.

Разом з тим, виходячи з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначені у законі інші обставини, які мають істотне значення оцінюються судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Враховуючи обставини нарахування пені з застосуванням курсу НБУ на день розрахунку, а не за кожний день нарахування у вказаний період, апеляційний суд вважає за можливе застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України і зменшити загальний розмір пені, що підлягає стягненню, до 180 000 грн.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені не може залишатися в силі.

Враховуючи наведені обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором № 661/28-320 від 15 січня 2008 року у загальному розмірі 45 393 (сорок п`ят тисяч триста дев`яносто три) долари США 02 центів, яка складається з сум заборгованості за кредитом у розмірі 28 453 доларів США 38 центів та заборгованості за відсотками у розмірі 16 939 доларів США 64 центів та стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у загальному розмірі 180 000 грн.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням ухвалення апеляційним судом нового судового рішення, яким позов задоволено частково (81% від первісно заявлених вимог), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду першої інстанції - 18 626,76 грн., а з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 440 грн. (19% від вимог апеляційної скарги).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" () заборгованість за кредитним договором № 661/28-320 від 15 січня 2008 року у загальному розмірі 45 393 (сорок п`ят тисяч триста дев`яносто три) долари США 02 центів, яка складається з сум заборгованості за кредитом у розмірі 28 453 доларів США 38 центів та заборгованості за відсотками у розмірі 16 939 доларів США 64 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () пеню за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за кредитним договором № 661/28-320 від 15 січня 2008 року у загальному розмірі 180 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () судовий збір за подання позову до суду першої інстанції - 18 626,76 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 440 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішеня складено: 21.05.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова