Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2636/18
Номер провадження: 2/511/121/19
14 лютого 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання,
Свої вимоги мотивували тим, що відповідач відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», з 15.08.2013 року до 27.05.2017 року навчався в ОСОБА_1 державному університеті внутрішніх справ та проходив службу в органах внутрішніх справ.
У 2013 році наказом ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ від 15.08.2013 №117о/с ОСОБА_2 було зараховано курсантом університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового забезпечення.
Також в позові зазначили, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем і Головним Управлінням Національної поліції в Одеській області 09.09.2013 року було укладено Договір про підготовку фахівця Університеті.
Наказом ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ від 06.11.2015 року № 165 о/с, згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції ОСОБА_2 було звільнено з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України за п.63 «к» ( у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу ).
Проте, після прийняття наказу МВС України від 07.11.2015 № 1392 «Про затвердження штатів установ і закладів МВС України», наказом університету від 12.11.2017 № 171 о/с призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ Україні на посади курсантів денної форми навчання ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ по переведенню у зв'язку зі службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання та забезпечення згідно законодавства, з 07.11.2017 року, в тому числі, ОСОБА_2
Наказом від 04.03.2017 року № 44 о/с ОСОБА_2 було відряджено для подальшого проходження служби в органах Національної поліції до Головного управлінні Національної поліції в Одеській області.
Проте, наказом від 25.05.2017 року № 925 о/с, за результатами проведення службового розслідування за рапортом на звільнення за власним бажанням молодого фахівця ОСОБА_2, було звільнено з органів поліції за п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Таким чином ОСОБА_2 достроково розірвав контракт за власним бажанням, а тому відповідно має місце дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі через небажання продовжувати навчання.
Відповідно до вимог Контракту, ч.4 ст.74 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі через небажання продовжувати навчання.
В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. ( а.с.39)
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення ( а.с.47-48 ), причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, не подав відзив.
Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.
ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», з 15.08.2013 року до 27.05.2017 року навчався в ОСОБА_1 державному університеті внутрішніх справ та проходив службу в органах внутрішніх справ.
На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію», в подальшому ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 від 14.05.2007 року, між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем, та Головним Управлінням Національної поліції в Одеській області 09.09.2013 року було укладено Договір про підготовку фахівця в Університеті.
У 2013 році наказом ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ від 15.08.2013 №117о/с ОСОБА_2 було зараховано курсантом університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового забезпечення.
Наказом ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ від 06.11.2015 року № 165 о/с, згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції ОСОБА_2 було звільнено з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України за п.63 «к» ( у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу ). Проте, після прийняття наказу МВС України від 07.11.2015 № 1392 «Про затвердження штатів установ і закладів МВС України», наказом університету від 12.11.2017 № 171 о/с призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ Україні на посади курсантів денної форми навчання ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ по переведенню у зв'язку зі службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання та забезпечення згідно законодавства, з 07.11.2017 року, в тому числі, ОСОБА_2
Наказом від 04.03.2017 року № 44 о/с ОСОБА_2 було відряджено для подальшого проходження служби в органах Національної поліції до Головного управлінні Національної поліції в Одеській області.
Проте, наказом від 25.05.2017 року № 925 о/с, за результатами проведення службового розслідування за рапортом на звільнення за власним бажанням молодого фахівця ОСОБА_2, було звільнено з органів поліції за п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Згідно з умовами п.п. 2.1.1., 2.1.3., 2.1.7. даного Договору, Університет зобовязаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника (згідно з персональним розподілом) після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації. Особа, яка навчається, в свою чергу, згідно даного Договору, зобовязана виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС.
Особа, що отримує освітні послуги, згідно п.п. 2.3.2., 2.3.6. Договору, зобов'язана сумлінно ставитися до навчання, у повному обсязі виконувати навчальний план, оволодівати теоретичними знаннями і практичними навичками, а також у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Відповідно до вимог Договору, встановлено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі через небажання продовжувати навчання.
На адресу ОСОБА_2 позивачем направлялись повідомлення про добровільне відшкодування зазначеної заборгованості, однак відповідач в добровільному порядку суму заборгованості не сплатив.
Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.
Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 5 ст. 74 вище зазначеного закону передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 (що був чинним з моменту набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» і до моменту прийняття 12.04.2017 року Кабінетом Міністрів України постанови № 261 про затвердження нового Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських), передбачено обов'язковість відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.
Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, Наказу МВС від 15.02.2002 року № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції» від 17.11.2001 року № 1515, Постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг працівників міліції» від 14.08.2013 № 594, Постанови Кабінету Міністрів від 29.03.2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», та Наказу від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», на ОСОБА_2 за період з 15.08.2013 року по 04.03.2017 року, МВС України через Університет фактично витрачалися бюджетні кошти.
Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином, Університет є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ. В статуті Університету, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 року № 429, також зазначається, що Університет діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. Університет, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обовязків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Отже, Університет як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
В силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд, дослідивши та давши оцінку заявленим позовним вимогам щодо їх законності та обґрунтованості, прийшов до висновку, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.
Судом достовірно встановлено, що у звязку зі звільненням ОСОБА_2 з органів поліції на підставі невиконання вимог Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2., 2.3.6 п. 2.3., а також порушення п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове звільнення у звязку з небажанням особи продовжувати службу в органах поліції.
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1762,00 грн.
На підставі ст.ст. 525,526,530, 610,627,629 ЦК України, керуючись ст. 81, 141,247, 259, 263-265, 281-284, 288, 289 ЦПК України,суд,-
Позов ОСОБА_1 державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання,- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук