Справа № 439/1213/18 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/328/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Бунда А.О., у справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в сумі по 1 000 000 грн. в її користь та в користь малолітнього сина ОСОБА_6 у зв'язку зі смертю чоловіка та батька ОСОБА_6, який загинув внаслідок нещасного групового випадку на виробництві.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 07 серпня 2013 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок групового нещасного випадку на виробництві на Бродівській дистанції колії регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» її чоловік ОСОБА_6 загинув. Загиблий працював монтером колії бригади по утриманню земляного полотна, а на день своєї смерті був залучений, у зв'язку з недостатньою укомплектованістю дистанції монтерами колії, до виконання робіт по догвинчуванню клемних та закладних болтів залізничної колії на перегоні Рудня Почаївська - Верба Бродівської дистанції колії. Даний факт засвідчено Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 08.06.2016 р., які містять, серед іншого відомості щодо вини відповідача у смертельному травмуванні потерпілих. Законність актів форми Н-1 та Н-5 була предметом судового розгляду у справі за позовом ПАТ «Українська залізниця» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання незаконними та скасування форми Н-І та Н-5, зобов'язання до вчинення дій. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15.03.2017 р. у справі № 461/5334/16-а, яке набрало законної сили, у задоволенні вказаного позову відмовлено. Після смерті ОСОБА_6 була призначена за рахунок коштів Фонду соціального страхування України одноразова допомога сім'ї потерпілого та одноразова допомога і помісячні страхові виплати дитині потерпілого та позивачці, як утриманцям потерпілого, у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідач жодних грошових виплат для соціальної підтримки сім'ї потерпілого чи бодай окремих соціально вразливих членів цієї сім'ї не надавав. Тому із посиланням на вимоги ст. ст. 1, З, 43, 46 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України просила позов задовольнити.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 в її інтересах та на користь ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди по 500 000 грн. 00 коп. (п'ятсот тисяч грн. 00 коп.) кожному.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь держави судовий збір в розмірі 1 409 грн. 60 коп.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року оскаржив відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при недоведеності належними та допустимими доказами обставин заподіяння моральної шкоди, які суд визнав встановленими та доведеними, з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги винні дії самого потерпілого, а саме те, що монтер колії по утриманню земляного полотна ОСОБА_6, не дочекавшись проходу вантажного поїзда по непарній колії, без дозволу керівника робіт ОСОБА_11, самовільно вийшов на непарну колію для продовження виконання робіт, при цьому не переконавшись у відсутності курсування поїзда по колії, на якій виконувалися дані роботи.

На думку апелянта, стягнення судом 500 000 грн. 00 коп. на користь позивача та 500 000 грн. 00 коп. на користь малолітньої дитини моральної шкоди при недоведеності у справі обставин протиправності діянь залізниці при заподіянні травмування джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_6, а також наявності причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням залізниці, а також без оцінки всіх доказів в їх сукупності, свідчить про ухвалення судом рішення з порушенням ч. 2 ст. 89 ЦПК України, що призвело до неправильного застосування судом засад цивільного законодавства при вирішенні даної справи, зокрема в частині справедливого, розумного і добросовісного визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди.

Посилається також і на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначив доказів, які доводять та підтверджують встановлені судом обставини заподіяння моральної шкоди позивачу та її малолітній дитині, а також не зазначив норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника АТ «Укрзалізниця» - ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб (а.с.29), в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 (а.с. 30).

ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок групового нещасного випадку на виробництві на Бродівській дистанції колії регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_6 загинув (а.с.28).

Загиблий працював монтером колії бригади по утриманню земляного полотна, а на день своєї смерті був залучений, у зв'язку з недостатньою укомплектованістю дистанції монтерами колії, до виконання робіт по догвинчуванню клемних та закладних болтів залізничної колії на перегоні Рудня Почаївська - Верба Бродівської дистанції колії, що засвідчено Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом(Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку(Форма Н-5) від 08.06.2016 (а.с.4-11 та а.с.12-22).

Відповідно до розділу 4 (п. 4.2.2.) Акту форми Н-5 з причин настання нещасного випадку встановлено невиконання посадовими особами ПАТ «Українська залізниця» покладених на них посадових обов'язків.

Відповідно до розділу 6 Акту форми Н-5 нещасний випадок стався в робочий час під час виконання потерпілими трудових обов'язків внаслідок порушення посадовими особами ПАТ «Українська залізниця», зокрема (начальником дільниці дистанції колії, шляховим майстром дистанції колії, бригадиром по поточному утриманні штучних споруд, машиністом електропоїзда) нормативних актів з охорони і безпеки праці.

Аналогічні висновки комісії з розслідування нещасного випадку містяться також в розділах 7 та 10 Акту форми Н-1.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15.03.2017 р. у с № 461/5334/16-а (а.с.23-27) підтверджено відповідність змісту актів форми Н-1 фактичним обставинам справи, в тому числі і щодо встановлення винних дій, які спричинили настання нещасного випадку.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

У пункті 5 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про встановлення заподіяння моральної шкоди позивачам у зв'язку із смертю ОСОБА_6, що полягала у передчасній втраті близького родича, члена сім'ї, який був для позивачів улюбленим чоловіком та батьком. Передчасна втрата близької людини внаслідок групового нещасного випадку на виробництві на Бродівській дистанції колії регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» однозначно спричиняє для позивачів душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зв'язків із близькою людиною та ряд інших, які слід вважати тривають протягом тривалого часу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та визначив розмір моральної шкоди з врахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. При цьому доводи апеляційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» слід залишити без задоволення, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.