Ухвала

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 201/556/17

провадження № 61-7631ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача вартість куртки з урахуванням зносу 30 % в розмірі 44 014,60 грн, на відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн та судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що 26 вересня 2016 року вона звернулася до приймального пункту хімчистки «Кімс» для отримання послуги хімічної чистки куртки. Між сторонами було укладено договір побутового підряду, що підтверджується квитанцією. Згідно з умовами договору замовлення мало бути виконане 29 вересня 2016 року, однак у вказаний день куртку їй не видали, пояснень не надали, лише 29 жовтня 2016 року їй повідомили, що можна забрати куртку. Через її зайнятість до приймального пункту хімчистки звернулася її мати, але вказану куртку не знайшли і не видали. Згодом куртка з'явилася в цьому приймальному пункті, її мати оглянула куртку і виявила, що річ фарбована, змінився її колір, є плями невідомого походження, тому відмовилася забирати куртку. Після цього хімчистка переробила чистку і 09 листопада 2016 року їй повідомили про готовність виробу та можливість його забрати. Вона оглянула куртку і побачила знову незрозуміле фарбування куртки, плями, від контакту з курткою на руках залишалася фарба. На її звернення з претензією до відповідача усно і письмово з метою усунення вказаних недоліків вона отримала відмову від вчинення будь-яких дій. Куртку неможливо використовувати за призначенням, вона фактично зіпсована. У зв'язку з неякісною хімчисткою куртки, невизнанням відповідачем провини у псуванні виробу і не усуненням належним чином недоліків їй було завдано майнової та моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 44 014,60 грн, на відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 9 600 грн та судовий збір у розмірі 2 634 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року змінено, зменшено розмір суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 3 000 грн до 500 грн. Зменшено судові витрати з оплати професійної правничої допомоги адвоката з 9 600 грн до 5 400 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

09 квітня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача вартість куртки з урахуванням зносу 30 % в розмірі 44 014,60 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли висновку про можливість стягнення збитків без зобов'язання усунути недоліки виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи або без розірвання договору, що суперечить визначеним частинами другою-четвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та статтями 15, 16 Цивільного кодексу України способам захисту цивільних прав та інтересів.

Також вказана справа, на думку заявника, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1, оскільки існування оскаржуваних судових рішень сприяє виникненню значної кількості спорів, пов'язаних з вимогами споживачів про відшкодування збитків, а не, в першу чергу, про надання якісної послуги. Споживач послуг хімічної чистки отримує можливість замість зданої в чистку речі отримати за неї грошову компенсацію, яка значно може перевищувати вартість такої речі. За цих обставин ведення бізнесу з надання послуг хімічної чистки стає неможливим через реальну загрозу банкрутства. Така ж ситуація стосується й інших сфер надання послуг.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Доводи заявника про значний суспільний інтерес до цієї справи також нічим не підтверджені.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук