Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2019 Справа №607/8927/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі : головуючого судді Братасюка В.М.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль», третя особа ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та процесуальні дії у справі.

04.06.2014 року ОСОБА_7 акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль» звернулося із позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №014/0034/82/31355 від 25 квітня 2007 року в розмірі 277 413, 33 Доларів США, що еквівалентно 3 263 932, 07грн.

28.02.2017 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про визнання кредитного договору №014/0034/82/313557 від 25 квітня 2007 між ОСОБА_3 та ВАТ «РайффайзенБанкАваль» удаваним.

16.05.2017 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про збільшення позовних вимог, просила викласти умови Кредитного договору №0140034/82/313557 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3, щодо Предмету договору в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень»

23.02.2018 року від позивача за первісним позовом ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» надійшла заява про заміну сторони у справі з ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» на правонаступника ПАТ «Комерційний ОСОБА_9».

Адресований судом лист ПАТ «Комерційний ОСОБА_9» залишився без належного реагування, жодної інформації щодо згоди на заміну сторони ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» на її правонаступника ПАТ «Комерційний ОСОБА_9» суду не надано.

31.08.2018 року Тернопільським міськрайонним судом закрито провадження у справі за первісним позовом ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором кредиту на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки встановлено, що спір між ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» та ОСОБА_3 з приводу стягнення боргу за договором кредиту відсутній. Як вбачається із листа ПАТ «Комерційний ОСОБА_9» від 30.01.2018року №12.4-299 боржник ОСОБА_3 не є зобовязаною особою перед ПАТ «Комерційний ОСОБА_9», оскільки право вимоги за останнім, у відповідності до договору відступлення права вимоги №12-12/17 від 12 грудня 2017року було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП».

13.03.2019 року в судовому засіданні при розгляді справи по суті представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтримав виключно позовну вимогу ОСОБА_3 до ПАТ «РайффайзенБанкАваль», третя особа ОСОБА_6 про викладення умови Кредитного договору №0140034/82/313557 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «РайффайзенБанкАваль» та ОСОБА_3, щодо Предмету договору в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень».

Стислий виклад обставин справи та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог позивач посилається на ті обставини, що 25 квітня 2007 року між нею ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» був укладений кредитний договір №014/0034/82/31355 у відповідності до якого вона мала отримати грошові кошти в іноземній валюті в сумі 310 000 доларів США зі сплатою 12,25 % річних за користування кредитними коштами. Кредитним договором передбачено відкриття валютного рахунку НОМЕР_1, однак він не був відкритий, кошти в сумі 310 000 доларів США вона саме в доларах США не отримувала. Фактично банк робив імітацію зарахування на поточний рахунок НОМЕР_1 310 000 доларів США, ввівши в оману її як позичальника, видавши кредит в гривнях.

Стверджує, що уклала спірний договір, маючи на увазі інші умови договору, ніж ті, що в ньому викладені, насправді вона думала, що фактично отримує в кредит не іноземну валюту, а національну валюту України - гривню, а іноземна валюта в цих угодах була не грошима - засобом платежу - а лише засобом обміну на гривню, такими собі цінними паперами, які вона могла використати лише для обміну її на гривню. Зауважує, що вона звернулася до банку з метою отримання кредиту на споживчі цілі, а саме оплату нерухомості, в гривнях, за які в подальшому вона могла б розрахуватися з іншими резидентами України. Відповідач, будучи ліцензованою банківською установою, не міг не знати про цю обставину. Більше того, при укладанні договору представники банку її запевнили, що вона має обміняти отриману валюту на гривні, та отримає ту суму в гривні, що їй була потрібна та яка була зазначена в кредитному договорі. При цьому вона була впевнена, що оскільки фактично бере в кредит гривню, то і розраховуватися за цими договорами має в гривні. До того ж, працівники Банку переконали її, що гривня та іноземна валюта мають стабільне цінове співвідношення, пославшись на те, що курс валюти до гривні суттєво не змінювався майже п'ять років та нададуть кредит під нижчий процент ніж той, який був би призначений в тому разі, якщо б договір був укладений у гривні.

З огляду на те, що всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» їй була надана не достовірна інформація, щодо валюти кредитування, із врахуванням того, що фактично кредит нею було отримано в гривнях, просить викласти умови Кредитного договору №0140034/82/313557 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» та нею ОСОБА_3, щодо Предмету договору у в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» та третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Встановлені Судом обставини та обгрунтування їх доказами.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

25 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/0034/82/31355, у відповідності з умовами котрого ОСОБА_5 надав Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 310 000 доларів США. Кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі.

Згідно п.4.1 договору кредиту, ОСОБА_5 зобовязався на умовах договору відкрити Позичальнику позичковий рахунок № та надати Позичальнику кредитні кошти, за умови надання Позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п.3.5 даного Договору та дотримання умов п.5.6 цього Договору.

Із меморіального ордеру №4/82/31355 від 26.04.2007року випливає, що на відкритий ОСОБА_3 позичковий рахунок №, Банком було перераховано кредитні кошти у сумі 310000 доларів США згідно кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року.

Як вбачається із розпорядження від 26.04.2007року, ОСОБА_3 просила здійснити перерахування коштів з її позичкового рахунку № на її поточний рахунок № в Тернопільській обласній дирекції «ОСОБА_5 Аваль» МФО338501 в сумі 310000 доларів США згідно кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року.

Як слідує із заяви на видачу готівки №К39/1 від 26.04.2007року отримувачем ОСОБА_3 здійснено операцію зняття з рахунку фізичної особи, рахунок № в Тернопільській обласній дирекції «ОСОБА_5 Аваль», сума коштів 303922 USD, еквівалент в гривнях 1 534806,10 гривень.

Зі змісту укладеного кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року слідує, що сторонами погоджено усі істотні умови договору, зокрема, щодо форми договору, суми кредиту -310 000 доларів США, строку на який укладається кредитний договір до 24.04.2017 року, відсоткової ставки за користування коштами -12,25% річних, одноразової комісії в розмірі 2%, мети надання кредитних коштів - для споживчих цілей. В договорі послідовно та докладно викладено всі права та обов'язки сторін, погоджено порядок повернення кредиту правила нарахування процентів і комісії, наслідки за порушення умов договору.

В п.8.1 договору кредиту зазначено, що Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Пунктом 12.5 кредитного договору визначено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням цього Договору, Позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

Із графіку погашення кредиту, що є Додатком №2 до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року, вбачається, що валютою кредиту є USD.

В подальшому 21.09.2009року ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» було підписано Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року, згідно якої дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості Позичальника за кредитним договором, зокрема п.1.1. визначено, що фактична заборгованість станом на дату укладення угоди становить 258 576,11 доларів США.

23.06.2010року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» (що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль») було підписано Додаткову угоду №014/0034/82/31355/3 до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року, згідно якої дійшли згоди про зміну умов погашення Кредиту, визначених Кредитним договором, зокрема п.1.1. визначено, що фактична заборгованість станом на дату укладення угоди становить 261203,95 доларів США.

Норми права, які застосував Суд, мотиви їх застосування, та висновки Суду.

Згідно ст.3 ЦК України,загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних відносинах.

Статетю 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди-ч.1 ст.638 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

В свою чергу ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07.10.2016року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль», третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль». В обґрунтування рішення зазначено, що сторони мали право визначити валюту кредиту відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. Чатиною 2 ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Правовідносини з надання кредиту регулюються главою 71 Цивільного кодексу України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії , на весь період дії режиму валютного кредитування. Пунктом 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. №275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, до яких належить і іноземна валюта. При цьому пунктом 5.3 цього Положення визначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

У ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» наявна банківська ліцензія НБУ №10 від 27.03.1992 р. і всі до неї Додатки, в тому числі на операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України і додатків до дозволу НБУ №10-4 від 27.03.1992р. з правом залучення іноземної валюти на валютному ринку України.

В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваний правочин - це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, судом встановлено, що Кредитний договір №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року був укладений із дотриманням належної форми, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, у договорі зазначено предмет договору, визначено розмір кредиту, плату за користування кредитними коштами та строк повернення кредиту. Позивач отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови кредитного договору, як того вимагає ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема і валюти кредитування, та своїм особистим підписом підтвердила згоду на укладення кредитного договору, а також засвідчила, що умови договору їй зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними і справедливими.

Твердження позивача про те, що під час укладання кредитного договору їй не було надано достовірної інформації про всі умови договору, зокрема щодо валюти кредитування та те, що кредитним договором було передбачено відкриття валютного рахунку НОМЕР_1, однак він не був відкритий, а кредитні кошти вона отримала у гривнях, а не в доларах США, Суд оцінює критично, так як із меморіального ордеру №4/82/31355 від 26.04.2007року випливає, що на відкритий ОСОБА_3 позичковий рахунок №, Банком було перераховано кредитні кошти у сумі 310 000 доларів США, а згідно розпорядження ОСОБА_3 від 26.04.2007року з її позичкового рахунку № на її поточний рахунок № відбулося перерахування коштів, які в подальшому згідно заяви на видачу готівки №К39/1 від 26.04.2017року були отримані нею вже в гривневому еквіваленті.

Позивач, будучи ознайомлена із умовами кредитування відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», не висловлювала будь-яких застережень щодо умов договору, не зверталася до банку із вимогою надати їй додаткові розяснення щодо природи кредитних правовідносин та їх змісту, тим самим висловивши свою згоду із тим, що їй зрозуміла суть кредитних правовідносин і вона погоджується на її отримання на запропонованих умовах. Крім того, як зазначає сама ОСОБА_3 в тексті позовної заяви, працівниками банку їй було розяснено, що при наданні валютного кредитку процентна ставка за користування кредитом є нижчою ніж при наданні гривневого кредиту, що вочевидь свідчить про обізнаність та свідомість вибору позивачем валюти кредитування.

Також судом встановлено, що з моменту отримання кредитних коштів позивач частково виконувала умови кредитного договору, здійснювала платежі за кредитом та нарахованими відсотками, та в подальшому у добровільному порядку підписала Додаткову угоду №1 від 21.09.2009року та Додаткову угоду №014/0034/82/31355/3 від 23.06.2010року до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року, згідно яких сторони дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості та погашення кредиту саме в доларах США.

Враховуючи вище наведене, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про викладення умови Кредитного договору №0140034/82/313557 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» та нею ОСОБА_3, щодо Предмету договору у в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень» до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б обґрунтовували заявлені нею позовні вимоги, зокрема надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень. При підписанні вказаного договору позивач була вільною у виборі валюти кредитування та діяла добровільно, банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, саме в редакції на момент підписання договору сторонами, обставин які б свідчили, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, судом не встановлено, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76,77, 81, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 20, 192, 202, 203, 215, 533, 627, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «РайффайзенБанкАваль», третя особа ОСОБА_6 про викладення умови Кредитного договору №0140034/82/313557 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «РайффайзенБанкАваль» та ОСОБА_3, щодо Предмету договору в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень» - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок Держави.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_3 вул. Проектна, 9 с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області

Відповідач ОСОБА_7 акціонерне товариство «РайффайзенБанкАваль» вул. вул. Лєскова, 9 м. Київ, 01011

Головуючий суддяОСОБА_10