Дата документу 16.04.2019 Справа № 333/3733/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1669/19 Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Є.У.№ 333/3733/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування квартирою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування квартирою. Зазначав, що у грудні 2015 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 2/3 часток трикімнатної квартири у АДРЕСА_1, іншу 1/3 частку успадкувала його сестра ОСОБА_4 За життя матері між нею і ОСОБА_4 склався порядок користування житлом, остання разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 займали окрему кімнату, житловою площею 13,6 кв.м, у користуванні матері були дві суміжні кімнати, житловою площею 17,0кв.м і 11,9 кв.м. Посилаючись на те, що між сторонами виник спір з приводу спадкового майна, відповідачі заперечують проти його вселення, просив суд на підставі ст.ст.358, 372 ЦК України усунути йому перешкоди у користуванні власністю, вселити його у належне йому житло і визначити порядок користування спільною частковою власністю, виділивши йому дві кімнати, житловою площею 17,0кв.м і 11,9 кв.м., а відповідачці виділити кімнату, житловою площею 13,6 кв.м, службові і підсобні приміщення - кухню, ванну кімнату, туалет і коридор залишити у спільному користуванні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2019 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення в зазначену квартиру. Встановлено порядок користування вказаною квартирою. Виділено ОСОБА_4 у користування житлову кімнату № 1 площею 13,6 кв.м., виділено ОСОБА_3 у користування житлові кімнати № 2 площею 17,0 кв.м. та № 3, площею 11,9 кв.м., загальною площею 28,9 кв.м.; залишено у спільному користуванні співвласників службові та підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, туалет, коридор. Вирішено питання про розподіл судових витрат

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховував, що співвласники не досягли згоди щодо користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою і дійшов висновку про наявність підстав для визначення порядку користування житлом у спосіб, запропонований позивачем. При цьому суд зазначив, що відповідачці виділяється ізольована кімната, яку вона фактично займала за життя матері сторін, площа кімнати відповідає частці, що їй належить.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції порушив її право власності, оскільки площа кімнати, яку виділено у її користування, менша, ніж припадає на її 1/3 частку, проте питання про грошову компенсацію за відступлення від ідеальних часток судом не вирішено. Позивач забезпечений іншим житлом і його позов спрямований не на захист його права на спадщину, а на позбавлення її права користування всією квартирою. Вважає, що без проведення судової будівельно-технічної експертизи і без перепланування квартири спір не може бути вирішений у відповідності із вимогами закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. За життя матері сторін відповідачка разом зі своїм співмешканцем займали кімнату, яку суд і виділив у її користування. І хоча площа цієї кімнати на 0,57 кв.м менша, ніж припадає на належну їй 1/3 частку, проте це не порушує її право власності. Питання про грошову компенсацію судом не вирішувалося, оскільки предметом позову було визначення порядку користування квартирою, а не виділ частки в натурі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу і просила про її задоволення, заперечення представника ОСОБА_3 адвоката Грибової І.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Предметом спору у цій справі є трикімнатна квартира у АДРЕСА_1, житловою площею 42,5 кв.м, загальною площею 64,1 кв.м, що належала на праві власності матері сторін ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Квартира складається із трьох кімнат: №1, житловою площею 13,6 кв.м., та двох суміжних №№2і 3, житловою площею 17,0 кв.м. і 11,9 кв.м., а також із службових та підсобних приміщень: кухні, ванної кімнати, туалету коридору, балкону і лоджії. (а.с.13-14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30.12.2015, частка позивача у спадковому майні становить 2/3, частка відповідачки - 1/3 (а.с.7).

Фактично в квартирі проживає відповідачка ОСОБА_4 разом із своїм чоловіком ОСОБА_5, зареєстрованим місцем проживання якого є інше житло (а.с.27).

З липня 2013 між сторонами існує спір щодо порядку користування спадковим майном, з приводу якого ОСОБА_3 неодноразово звертався до правоохоронних органів (а.с.15-19).

Судом першої інстанції при вирішенні питання про право позивача на проживання у спірній квартирі були враховані положення закону, за якими право власності є абсолютним, а власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном.

При визначенні порядку користування квартирою суд врахував, що частка позивача є більшою і становить 2/3, житлова площа, що припадає на частку позивача, складає 28, 33 кв.м, на належні відповідачці 1/3 частку припадає 14, 17 кв.м. житлової площі.

Та обставина, що позивач не зареєстрований в спірній квартирі, не є підставою для відмови у позові про його вселення і про визначення порядку користування квартирою.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ст. 358 ЦК передбачає можливість вимагати від співвласників матеріальної компенсації вартості частки майна, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції .

За змістом зазначеної норми така компенсація допускається лише у разі неможливості визначення порядку користування спільним майном.

Позов не був заявлений про розподіл майна в натурі, а визначений судом порядок користування не передбачає сплати відповідачці ще будь-якої компенсації за позбавлення її права користування часткою квартири, позаяк виділена їй у користування кімната на 0,57 кв.м менша розміру належної їй частки у праві власності.

Стаття 358 ЦК регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Доводи апеляційної скарги про неможливість вирішення спору без проведення судової будівельної експертизи є безпідставними, оскільки відповідне клопотання сторонами не заявлялося і судом не розглядалося. Крім того, для визначення порядку користування квартирою проведення такої експертизи не є обов'язковим.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог, що унеможливлює судовий розгляд, адже з матеріалів справи та тієї ж апеляційної скарги вбачається, що відповідач заперечує проти вимог іншого співвласника, посилається на необхідність виділення їй всієї квартири, просить відмовити у позові про захист права власності іншого співвласника.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визначення порядку користування спадковою квартирою призведе до позбавлення ОСОБА_4 житла, є також необґрунтованими. Вказаним судовим рішенням право власності ОСОБА_4 на 3 частку квартири не припинено. Вселення ОСОБА_3 у спірну квартиру, в якій він має право власності на 2/3 частки не припиняє право власності іншого співвласника.

Тож розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване по суті рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2019 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 17 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: