РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Діордієва О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна,суд,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій областіпро звільнення майна з-під арешту. Позивач просить суд зняти арешт з усього майна, належного ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09; домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09, що накладений постановою старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ярехою П.В. від 12.06.2018 року, виконавче провадження № 56565230.У позові зазначено, що на примусовому виконанні в Олександрівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі №331/1348/18, виданий 06 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2018 року. Виконавче провадження за вищевказаним виконавчим документом відкрито 08 червня 2018 року старшим державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Ярехою П.В., присвоєно номер провадження 56565230. 12 червня 2018 року державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в рамках вищевказаного виконавчого провадження винесено постанову про накладення арешту на все належне боржнику майно у зв`язку з наявністю заборгованості більше трьох місяців. 21 червня 2018 року державним виконавцем встановлено, що боржник отримує доходи в ТОВ «Торгово-Виробнича компанія «КВІК-2006» та, з огляду на вказане, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Починаючи з 21 червня 2018 року стягнення аліментів з боржника здійснюється щомісячно, шляхом здійснення відрахувань із заробітної плати боржника.Станом на сьогоднішній день заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Позивачем зроблено запит до Єдиного реєстру боржників, в якому, за пошуком по ПІБ та ідентифікаційному номеру боржника ОСОБА_1 , відомості про наявність будь-якої заборгованості відсутні. 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про зняття арешту з майна, посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, а, отже відсутність правових підстав для продовження обтяження майна. 29 січня 2019 року позивач отримав відповідь відповідача, в якій зазначено, що станом на 29 січня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі шляхом відрахування з заробітної плати боржника. Проте, відповідач відмовив у знятті арешту з майна боржника та рекомендував звернутися до суду. Постанова державного виконавця від 12 червня 2018 року у виконавчому провадженні №56565230 про арешт майна боржника порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а підстави для продовження обтяження на майно наразі відсутні.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна відкрито, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Позивач ОСОБА_3 С ОСОБА_4 та представник позивача адвокат Діордієв О.С в судовому засіданні позов підтримали, просять задовольнити з підстав, що викладені в письмовій формі.

Представник відповідача Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій областів судове засідання не з`явився, згідно наданого відзиву справу просить розглядати за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.76, ч.ч.1,2 ст.77, ст.ст.79,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні в Олександрівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі №331/1348/18, виданий 06 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2018 року.

Виконавче провадження за вищевказаним виконавчим документом відкрито 08 червня 2018 року старшим державним виконавцем Олексащфівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Ярехою П.В., присвоєно номер провадження 56565230.

12 червня 2018 року державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в рамках вищевказаного виконавчого провадження винесено постанову про накладення арешту на все належне боржнику майно у зв`язку з наявністю заборгованості більше трьох місяців.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.56 зазначеного Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

21 червня 2018 року державним виконавцем встановлено, що боржник отримує доходи в ТОВ «Торгово-Виробнича компанія «КВІК-2006» та, з огляду на вказане, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника.

Починаючи з 21 червня 2018 року стягнення аліментів з боржника здійснюється щомісячно, шляхом здійснення відрахувань із заробітної плати боржника.

Станом на сьогоднішній день заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджується скріншотом Єдиного реєстру боржників, в якому, за пошуком по ПІБ та ідентифікаційному номеру боржника ОСОБА_1 , відомості про наявність будь-якої заборгованості відсутні.

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про зняття арешту з майна, посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів. 29 січня 2019 року позивач отримав відповідь відповідача, в якій зазначено, що станом на 29 січня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі шляхом відрахування із заробітної плати боржника. Проте, відповідач відмовив у знятті арешту з майна боржника та рекомендував звернутися до суду.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, судом встановлено, що борг зі сплати аліментів позивачем сплачено. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , державний виконавець Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області діяв в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Також відсутні підстави для зняття арешту з майна відповідно до ст.ст.40,59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі даної категорії є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даній справі Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не є належним відповідачем, оскільки вказаний арешт на майно позивача накладено в інтересах ОСОБА_2 , яка в даному випадку є третьою особою по справі.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте, позов заявлено до неналежного відповідача.

Як вбачається зі змісту ст.51,175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Аналізуючи досліджені у справі докази суд дійшов до висновку, що позивач не обґрунтував свої позовні вимоги, тому вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик