Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 127/15455/16-ц

провадження № 61-17518св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Замостянський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, Головне управління Державного казначейства України у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року у складі судді Бойко В. М. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року у складі суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - Замостянський ВДВС), Головного управління державного казначейства України у Вінницькій області (далі - ГУ ДКС у Вінницькій області) про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 08 лютого 2016 року державним виконавцем Замостянського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/26404/15-ц про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 13 905,77 грн заборгованості. Надалі зазначену постанову скасовано постановою начальника Замостянського ВДВС від 01 березня 2016 року та 02 березня 2016 року прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Не погоджуючись з рішенням та діями працівників органу державної виконавчої служби, позивач оскаржила їх до суду. Посилаючись на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року її права визнано порушеними та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, у зв'язку з чим позивачу завдано моральну шкоду, у відшкодування якої вона просить суд стягнути 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 1 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду позовів фізичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час вчинення ним виконавчих дій суди повинні враховувати, що підставою для цивільно-правової відповідальності у такому випадку є правопорушення, що включає всі складові елементи шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Враховуючи те, що неправомірність дій працівників Замостянського ВДВС встановлено судовим рішенням, суд, враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнала позивач, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року відхилено апеляційні скарги ГУ ДКС у Вінницькій області та ОСОБА_4 Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року залишено без змін.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд виходив з того, що характер, обсяг та тривалість моральних страждань, які зазнала позивач внаслідок неправомірних дій працівників державної виконавчої служби, а також необхідність звернення її до суду з метою захисту порушених прав, свідчить про те, що ОСОБА_4 завдано моральну шкоду. Виходячи із принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції визначив її розмір з урахуванням усіх обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року, у якій просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до 5 000,00 грн, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

20 квітня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми чинного законодавства. Зокрема, не взяли до уваги положення статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та у порушення вимог статей 58, 59, 212 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року) не надали належної правової оцінки доказам у справі та доводам позивача про те, що визначений судами розмір відшкодування не відповідає обсягу її душевних та психічних страждань, які вона зазнала у зв'язку з порушенням її прав на виконання судового рішення про стягнення коштів на її користь. ОСОБА_4 посилається на те, що є людиною похилого віку, має інвалідність і судовому порядку захистила своє порушене право, однак судове рішення не реалізоване через бездіяльність відповідача, що призвело до триваючого порушення її прав та необхідністю додаткового судового захисту, внаслідок чого їй завдано моральну шкоду у розмірі більшому, ніж визначено судами.

Заперечень до суду касаційної інстанції від Замостянського ВДВС та ГУ ДКС у Вінницькій області не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2016 року у справі № 127/15455/16-ц за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи ? підприємця ОСОБА_5 позов задоволено. Стягнуто на користь позивача 13 905,77 грн заборгованості.

04 лютого 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист № 127/15455/16-ц на виконання якого, 08 лютого 2016 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50099109.

Постановою начальника Замостянського ВДВС від 01 березня 2016 року скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 лютого 2016 року, а 02 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняті до провадження виконавчого документа).

Не погоджуючись з діями працівників органу державної виконавчої служби, ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у якій, зокрема, просила скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02 березня 2016 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року у справі №127/26404/15-ц визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Замостянського ВДВС від 02 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийняті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа №127/26404/15-ц, виданого 04 лютого 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2016 року у справі №127/26404/15-ц.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом касаційної інстанції встановлено, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Питання, пов'язані з відшкодуванням позадоговірної шкоди, врегульовані главою 81 ЦК України, зокрема, частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 ЦК України передбачено що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень є вчинення ними протиправних дій або бездіяльності, що завдало шкоди та безпосередній причинний зв'язок між дією або бездіяльністю і шкодою. Шкода відшкодовується незалежно від вини, а належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, зокрема, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховний Суд зауважує, що моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо. Розмір грошового відшкодування визначає суд, встановивши обставини справи та оцінивши докази у справі з урахуванням обставин, визначених частиною третьою статті 23 ЦК України.

Перевіряючи обставини справи та доводи позивача про те, що через ухилення посадової особи органу виконавчої служби від обов'язку примусово виконати рішення суду, яке набрало законної сили, суди встановили, що позивач зазнала душевних та психологічних страждань у зв'язку з порушенням її прав на виконання остаточного рішення суду, яким їй присуджено грошові кошти з боржника.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України Верховний суд позбавлено повноважень встановлювати обставини справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суди неправильно визначили обсяг моральних страждань позивача не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди врахували, що позивачу завдано моральну шкоду через бездіяльність державного виконавця, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому, з урахуванням доведеності та оцінюючи надані докази та обставини справи у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про те, що таке відшкодування необхідно визначити у розмірі 1 000,00 грн.

За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, які правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідили докази у справі і надали їм належну оцінку та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не впливають, оскільки не спростовують встановлені ними обставини справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик