ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 6-118/2009 Номер провадження 22-ц/814/425/19Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Абрамова П.С., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 грудня 2009 року, постановлену у складі головуючого судді Хіневич В.І.

у справі за поданням начальника Крюківського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Оникій О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2009 року начальник Крюківського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Оникій О.В. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до вжиття заходів по забезпеченню виконання виконавчого листа № 2-568, виданого 26.06.2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 22 554 грн. 66 коп. та судового наказу № 2н-789, виданого 23.12.2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в сумі 62 713 грн. 27 коп.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 грудня 2009 року подання начальника Крюківського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Оникій О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань задоволено.

Застосовано тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до вжиття заходів по забезпеченню виконання виконавчого листа № 2-568, виданого 26.06.2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області та судового наказу № 2н-789, виданого 23.12.2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області відносно боржника ОСОБА_1

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання.

Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, вказує, що сам по собі факт невиконання боржником свого обов`язку по сплаті боргу не може свідчити про ухилення ним від виконання зобов`язань, відтак не може слугувати підставою для обмеження його у праві на свободу пересування.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Савченко Л.П. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Вважає, що у разі, якщо боржником ОСОБА_1 рішення судів про стягнення з нього заборгованості не виконані, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень пункту 4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 травня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 301 грн. 61 коп. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 223 грн. 05 коп. і 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі вказаного рішення 26.06.2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області було видано виконавчий лист № 2-568/2008 р.

Постановою державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Мільченко Я.С. від 24.07.2008 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Крім того, на виконанні в Крюківському ВДВС Кременчуцького МУЮ перебував судовий наказ № 2н-789, виданий 23 грудня 2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу за кредитом в сумі 62 386 грн. 33 коп., 311 грн. 94 коп. судового збору і 15 грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, виконавче провадження по якому було відкрите 05.05.2009 року державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Стріла П.Н.

В порядку примусового виконання вказаних судових рішень державним виконавцем було встановлено факт відсутності у боржника ОСОБА_1 постійного місця роботи та майна, на яке може бути звернуто стягнення, про що 07.11.2008 року складено відповідний акт.

Згідно довідки КП «Кременчуцьке МБТІ» від 12.12.2008 року за № 61/8860 нерухомого майна на праві власності по м. Кременчуку за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Постановою державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Стріла П.Н. від 02.04.2009 року накладено арешт на належний боржнику автомобіль Фольксваген, 1986 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 СК.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений законом термін боржник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та виконання своїх зобов`язань не виконав, так само заходів, направлених на погашення кредиту не приймав, таким чином, безпідставне невиконання боржником ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань порушило право стягувачів - ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ВАТ КБ «Надра» на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, наданих в кредит.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитись не може з огляду на наступне.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню при вирішенні спірного питання відповідно до статей 2, 8 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У пп. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом» (п. 24, 25 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (SokurenkoandStrygun v. Ukraine) від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04).

На час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного судового рішення підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон було передбачено лише Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII.

Стаття 6 цього Закону встановлювала, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт, а також тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Зокрема, до обмежуючих обставин, за яких громадянину могло бути тимчасово відмовлено у виїзді з України, відносилось: наявність неврегульованих аліментних, договірних чи інших невиконаних зобов`язань - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5); пред`явлення щодо нього цивільного позову до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 р. № 661-VI у редакції Закону № 1710-VI від 05.11.2009 р. відповідно до визначених законом завдань обов`язок щодо запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів покладався на Державну прикордонну службу України.

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, наявність обмежуючих обставин, за яких громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України, з`ясовується службовими особами контрольно-пропускного пункту Державної прикордонної служби у ході перевірки паспортів. При наявності обмежуючих обставин паспорт може бути у громадянина тимчасово затримано або вилучено службовою особою КПП. Тимчасове затримання паспорта чи його вилучення може бути оскаржено у судовому порядку.

Статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль» у першій редакції Закону від 5 листопада 2009 року № 1710-VI встановлено, що громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови, яке може бути оскаржене згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду.

Відповідно до статті 8 Закону № 3857-XII вирішення спорів про відмову в оформленні паспорта чи продовження терміну його дії або тимчасове затримання паспорта чи його вилучення можуть бути оскаржені громадянином до суду за місцем його проживання. У разі відмови громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 6-8 частини першої статті 6 цього Закону, він може оскаржити цю дію у судовому порядку за місцем свого проживання. Відмова у виїзді з України з підстав, передбачених пунктами 3-5 і 9 частини першої статті 6 цього Закону, оскарженню не підлягає.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави для висновку, що на час розгляду справи судом першої інстанції питання тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України вирішувалось відповідно до Закону № 3857-XII уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України, дії та рішення яких могли бути оскаржені до суду. Норма статті 377-1 ЦПК України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України судом була введена в дію згідно із Законом № 2677-VI від 04.11.2010 р. лише 08 березня 2011 року.

За відсутності правової норми, яка давала суду повноваження ухвалювати такого роду судове рішення на час вирішення спірного питання щодо обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно оскаржуваного провадження, а тому таке судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця за безпідставністю.

Як встановлено, судове провадження у справі № 2-568, № 6-118/2009 р., в якому ухвалене оскаржуване судове рішення, було знищено за закінченням термінів зберігання на підставі Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 11 лютого 2010 р. № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 березня 2010 р. за № 201/17496, згідно акту Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.01.2017 р. № 7 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду».

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 квітня 2019 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження по справі № 6-118/09 за поданням начальника Крюківського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Оникій О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Разом з тим, виходячи з положень підпункту 15.10 пункту 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України та з метою забезпечення права на апеляційний перегляд справи, що є одним з основних завдань судочинства, встановленим статтею 129 Конституції України, статтями 2, 4 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе переглянути оскаржуване судове рішення на підставі належно посвідчених копій ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 грудня 2009 року у справі № 6-118/2009 р., заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 06 травня 2008 року у справі № 2-568/2008 р. та матеріалів справи наказного провадження № 2н-489/08 за заявою ВАТ КБ «Надра» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 грудня 2009 року - скасувати.

У задоволенні подання начальника Крюківського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Оникій О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: П.С. Абрамов

О.В. Прядкіна