Постанова

Іменем України

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 606/1437/15-ц

провадження № 61-35454св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - комісія спілки власників майнових паїв селянської спілки «Надріччя»;

третя особа - Теребовлянське бюро технічної інвентаризації Тернопільської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Міщія О. Я., Ткача З. Є.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Комісії спілки власників майнових паїв селянської спілки «Надріччя», третя особа - Теребовлянське бюро технічної інвентаризації Тернопільської області, про визнання права власності на нежитлові приміщення.

Позов мотивовано тим, що у зв`язку із відсутністю всіх правоустновчих документів, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлових будівель, ліквідацію селянської спілки «Надріччя» Теребовлянського району Тернопільської області вони позбавлені можливості оформити право власності на майно, придбане у власників майнових паїв селянської спілки «Надріччя», виділене їм рішенням зборів спілки власників від 25 лютого 2015 року.

Посилаючись на те, що спірними приміщеннями вони користуються більше десяти років та вклали у їх ремонт значні матеріальні та грошові кошти, позивачі просили суд:

визнати право власності за ОСОБА_1 на нежитлові будівлі: будинок ваги літера «А» площею 82,2 кв. м, гараж та склад літера «Б» загальною площею 372,0 кв. м, склад за літера «В» загальною площею 477,4 кв. м, склад літера «Г» площею 278,9 кв. м, склад літера «Д» загальною площею 169,6 кв. м, зерносушарка ОБВ загальною площею 154,0 кв. м, загальна площа яких становить 1 534,1 кв. м та які розташовані по АДРЕСА_1 згідно з виготовленою Теребовлянським бюро технічної інвентаризації на його ім`я технічною документацією;

визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю: склад літера «Д» загальною площею 162,4 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 згідно з виготовленою Теребовлянським бюро технічної інвентаризації технічною документацією.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на нежитлові будівлі: будинок ваги літера «А» площею 82,2 кв. м, гараж та склад літера «Б» загальною площею 372,0 кв. м, склад літера «В» загальною площею 477,4 кв. м, склад літера «Г» площею 278,9 кв. м, склад літера «Д», загальною площею 169,6 кв. м, зерносушарка ОБВ загальною площею 154,0 кв. м, загальна площа яких становить 1 534,1 кв. м та які розташовані по АДРЕСА_1 згідно з виготовленою Теребовлянським бюро технічної інвентаризації на його ім`я технічної документації.

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на нежитлову будівлю: склад літера «Д» загальною площею 162,4 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 згідно з виготовленої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації на його ім`я технічної документації.

Рішення районного суду мотивовано тим, що сторонами було дотримано усіх умов при відчуженні та виділенні майнових паїв, позивачі відкрито користуються вказаними приміщеннями більше десяти років, вкладали в них кошти, а тому за позивачами необхідно визнати право власності з підстав передбачених статтями 344, 345, 364 ЦК України.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року скасовано та постановлено нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комісії спілки власників майнових паїв селянської спілки «Надріччя», третя особа - Теребовлянське бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на нежитлові будівлі відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви. Суд першої інстанції не перевірив коло учасників справи на права та обов`язки яких може вплинути оскаржуване судове рішення. Крім того, відповідач - Комісія спілки власників майнових паїв селянської спілки «Надріччя» Теребовлянського району Тернопільської області не є юридичною особою, а тому не є належним відповідачем у справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

У червні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року залишити в силі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що рішенням першої інстанції порушено права ОСОБА_3

Апеляційний суд не надав належної правової оцінки набуття позивачами права власності на спірне майно за набувальною давністю (стаття 344 ЦК України), про що зазначено у рішенні суду першої інстанції. Також, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що порушено процедуру виділення зі складу пайового фонду майна в натурі окремими власникам.

У липні 2018 року адвокат Тришак О. Г., який представляє інтереси ОСОБА_3 , подав відзив на касаційну скаргу в якому зазначив, що суд апеляційної інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Прийняте 12 лютого 2014 року на загальних зборах власників майнових паїв колишньої селянської спілки рішення про продаж частини майнових паїв не може свідчити про отримання позивачами права власності на спірне майно.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

31 липня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Суди встановили, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб - підприємців вбачається, що державна реєстрація селянської спілки «Надріччя» Теребовлянського району Тернопільської області припинена 02 червня 2006 року.

Рішенням Загальних зборів власників майнових паїв колишньої селянської спілки «Надріччя» Теребовлянського району від 12 лютого 2014 року, вирішено продати зазначені майнові паї загальною вартістю 15 509,00 грн та 15 265,00 грн відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 було придбано 21 майновий пай та 15 майнових паїв - ОСОБА_2 ., за що сплачено попереднім власникам грошові кошти відповідно до їх часток, що підтверджується підписами у платіжних відомостях (а. с. 43, 88).

Згідно з рішенням спілки власників майнових паїв селянської спілки «Надріччя» Теребовлянського району Тернопільської області від 25 лютого 2015 року ОСОБА_1 передано згідно з актом приймання-передачі майнові паї селянської спілки, а саме: склади за № № 3 , 4, 5 та 1/2 частини складу № 2, а також будинок ваги, а ОСОБА_2 . 1/2 частини складу № 2, що знаходяться по АДРЕСА_1 , на території колишнього зернотоку.

Згідно з рішенням Загальних зборів членів сільськогосподарської спілки «Надріччя» Теребовлянського району від 01 серпня 2005 року, ОСОБА_1 за 14 750,00 грн було продано приміщення зерносушарки.

Зазначену суму ОСОБА_1 вніс готівкою в касу селянської спілки, однак даний договір купівлі - продажу не був нотаріально посвідчений.

В червні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виготовили технічні паспорта на вищевказані нежитлові будівлі.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 04 квітня 2001 року за № 306/5496 (далі - Наказ), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25 квітня 2013 року за № 673/23205.

Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою.

Згідно з пунктом 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 виділення зі складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством правонаступником на підставі рішення загальних зборів співвласників.

Так, пунктом 12 Порядку встановлено, що питання розподілу майна пайового фонду вирішується загальними зборами співвласників майнових паїв, які затверджують подані комісією пропозиції, після чого згідно з пунктом 15 Порядку таке майно виділяється підприємством правонаступником з оформленням акта приймання-передачі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що жодним рішенням загальних зборів співвласників не затверджувались пропозиції щодо виділення спірного майна в натурі позивачам, відмітка про виділення майна в натурі на свідоцтві про право власності на майновий пай осіб відсутня. Не встановлено, хто є правонаступником селянської спілки «Надріччя».

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені випадки оформлення права власності на нерухоме майно з видачею відповідного свідоцтва.

Згідно з листом Державної реєстраційної служби України від 06 червня 2014 року № 9299/05-15-14 «Щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств», підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності є свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства з відміткою про виділення майна в натурі, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою, та акт приймання-передавання майна, підписаний підприємством-правонаступником (користувачем).

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, про те що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання процедури, передбаченої пунктом 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62, виділення в натурі майна пайового фонду селянської спілки «Надріччя» Теребовлянського району Тернопільської області майна в натурі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги щодо того, що 12 лютого 2014 року на Загальних зборах власників майнових паїв колишньої селянської спілки було прийнято рішення про продаж частини майнових паїв не можуть свідчити про отримання позивачами права власності на спірне майно.

Крім того, предметом спору є право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, а тому положення статті 344 ЦК України не можуть бути застосовані як підстава для задоволення позову.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська