ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3475/19 Справа № 202/1825/17 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 та

ОСОБА_2

на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ДІМ Страхування» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ДІМ Страхування» було відмовлено /а.с. 204-207/.

ОСОБА_2 звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про розподіл понесених відповідачем судових витрат /а.с. 209/.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи відмовлено /а.с. 220/.

Не погодившись із додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення /а.с. 222-224/.

Третя особа ОСОБА_2 також звернувся з апеляційною скаргою, вимогами якої є скасування додаткового рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року та ухвалення нового, яким задовольнити заяву про компенсацію витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи /а.с. 230-233/.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому зазначав, що додаткове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні /а.с. 245-248/.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_3 представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору-доручення про надання правових послуг адвоката №91 від 18 серпня 2017 року /а.с. 97/.

На підтвердження факту надання адвокатом послуг відповідно до умов цього договору, ОСОБА_1 надав акт надання послуг №19 від 31 травня 2018 року /а.с. 189/, рахунок на оплату №24 від 31 травня 2018 року /а.с. 188/ та квитанцію на суму 6500,00 грн. /а.с. 187/.

Відповідно до розділу договору оплата послуг визначено, що оплата за надані послуги проводиться відповідно до Додатка №1, який є частиною цього договору, однак такий в матеріалах справи не міститься.

Проаналізувавши надані документи, колегія суддів дійшла висновку, що вартість наданих адвокатом послуг не була погоджена у договорі.

Так, згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Отже, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено і документально не підтверджено вартість понесених витрат на правову допомогу, а також не підтверджено розрахунок понесених ним витрат, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви про стягнення витрат на проведення експертизи, суд першої інстанції обґрунтовував це тим, що експертиза проведена не була.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до судових витрат, зокрема належать витрати, пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно частини третьої статті 139 ЦПК України визначено, що експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов'язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов'язків.

Як на підставу стягнення з позивача витрат на проведення експертизи, заявник посилається на акт здачі-приймання повідомлення про неможливість надання висновку судових експертів /а.с. 213/.

Отже, з урахуванням того, що фактично робота, за яку ч. 3 статті 133 ЦПК України передбачено відшкодування витрат, проведена не була, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви в цій частині.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення від 14 листопада 2018 року є обґрунтованим, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у звязку з чим повинно бути залишено без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_4