ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» травня 2019 року

м. Харків

справа № 635/2060/18-ц

провадження № 22ц/818/2541/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство (Акціонерне товариство) Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - Козачко О.О.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року в складі судді Шинкарчука Я.А.

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство (Акціонерне товариство) Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт б/н від 11 квітня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 906,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в угоді.

Вказав, що банк свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, однак відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 15 березня 2018 року має заборгованість перед банком в розмірі 32 785,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10 337,41 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7497,94 грн., заборгованості за пенею та комісією - 14 153,60 грн., а також із штрафу відповідно до пункту 2.2. генеральної угоди - 756,40 грн.

Зазначив, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 квітня 2013 року у розмірі 32 785,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10 337,41 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7497,94 грн., заборгованості за пенею та комісією - 14 153,60 грн., а також із штрафу відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди - 756,40 грн., та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що підписавши анкету-заяву та Генеральну угоду відповідач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом з Тарифами банку складають між сторонами кредитний договір; що на виконання умов Генеральної угоди відповідачу видано картку зі строком дії до листопада 2016 року; що з виписки по рахунку відповідача вбачається, що позичальнику встановлено кредитний ліміт та прослідковується часткове погашення заборгованості, чим підтверджується отримання відповідачем кредитної картки, без якої проведення вказаних операцій є неможливим; що всі операції за кредитним договором та проведені нарахування відображені в розрахунку заборгованості, який є належним доказом, проте судом першої інстанції не проаналізований; що відповідач укладення договору не оспорювала, частково сплачувала заборгованість, тобто погоджувалась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду - скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність заборгованості у зазначеному в позовній заяві розмірі, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання відповідачем кредиту у розмірі 10 906, 71 грн. чи перерахування цих коштів на платіжну карту відповідачу та видачу такої картки, адже саме по собі підписання Генеральної угоди не підтверджує отримання коштів у кредит; що позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 18,00 %, у той час як у Генеральній угоді визначено розмір відсотків - 1,5 %, та доказів підтвердження домовленості сторін про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», який складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

11 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN5271 від 25 червня 2010 року, а також приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до пункту 1.1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2010 року, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 851,73 грн., комісію на 24,61 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 1208,97 грн. Заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди становить 12 606,71 грн. Дата остаточного погашення заборгованості за договором - 30 квітня 2016 року.

Згідно умов пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 10 906,71 грн. на строк 36 місяців з 11 квітня 2013 року по 30 квітня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 10 906,71 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 395,70 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил.

Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 квітня 2016 року.

Пунктом 2.3. Генеральної угоди передбачено, що для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку згідно пункту 2.1. Генеральної угоди.

На підставі Генеральної угоди від 11 квітня 2013 року ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня листопада 2016 року.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що їй дійсно надано кредит у розмірі 10 906,71 грн., який частково нею погашався до 25 липня 2015 року шляхом поповнення картки готівкою.

Пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою № б/н від 11 квітня 2013 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов Генеральної угоди ОСОБА_1 . зобов`язання за угодою № б/н від 11 квітня 2013 року належним чином не виконала.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 15 березня 2018 року має заборгованість перед банком в розмірі 32 785,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10 337,41 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7497,94 грн., заборгованості за пенею та комісією - 14 153,60 грн., а також із штрафу відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди - 756,40 грн., яку нею на теперішній час не сплачено.

Матеріали справи містять витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також анкету-заяву і Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, які підписані ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з положеннями статей 634, 638 ЦК України відповідач, підписавши анкету-заяву та Генеральну угоду, прийняла пропозицію позивача та приєдналася до кредитного договору згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у анкеті-заяві та Генеральній угоді.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Генеральній угоді, Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору таким шляхом чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для набуття, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом частини 1 статті 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають заява, генеральна угода, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлена, про що свідчить її підпис.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір укладений і виконувався сторонами.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_1 не заявляла.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки діям відповідача, яка, підписавши Генеральну угоду, приєдналась до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що свідчить про укладення між сторонами договору з урахуванням положень частини першої статті 634 ЦК України.

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, періоди і суми виникнення заборгованості.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як вбачається з наданої до суду апеляційної інстанції виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 , відповідач користувалась кредитними коштами та частково погашала заборгованість за договором.

За таких умов суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку щодо не доведеності наявності та розміру заборгованості відповідача та відсутності доказів, які б свідчили про отримання нею кредиту у розмірі 10 906, 71 грн.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що банком здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 18,00 %, у той час як у Генеральній угоді визначено розмір відсотків - 1,5%, та доказів підтвердження домовленості сторін про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом матеріали справи не містять, також є помилковим, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості банком нараховано проценти, виходячи зі ставки 1,5%, що відповідає умовам Генеральної угоди, а вказана відсоткова ставка у розмірі 18% є річною (1,5% х 12 місяців = 18% річних).

Разом з тим, щодо визначення розміру відсотків та пені, які підлягають стягненню з відповідача, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Банк після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду суд зробив висновок про відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, що був викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Згідно Генеральної угоди від 11 квітня 2013 року банк надав позичальнику ОСОБА_1 строковий кредит строком на 36 місяців - до 30 квітня 2016 року.

Отже, після спливу строку кредитування, а саме з 01 травня 2016 року, банк не мав права нараховувати проценти та інші платежі за кредитним договором, отже вимоги щодо їх стягнення є необґрунтованими.

Крім того, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, судова колегія вважає, що вимоги банку щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 756,40 грн. також задоволенню не підлягають.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-2003цс15, 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 19 503,55 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 377,41 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 11 квітня 2013 року по 30 квітня 2016 року у розмірі - 4104,52 грн., заборгованості за пенею та комісією за період з 11 квітня 2013 року по 30 квітня 2016 року у розмірі - 5021,62 грн.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції не відповідає.

У зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню, оскільки не досліджено і не надано належної оцінки поданим позивачем доказам, не з`ясовано належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов та апеляційну скаргу банку задоволено частково - на 59,5%, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь банку судовий збір за подачу позову у розмірі 1048,39 грн. та апеляційної скарги у розмірі 1572,59 грн., а всього - 2620, 98 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою б/н від 11 квітня 2013 року у розмірі 19 503,55 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 377,41 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 11 квітня 2013 року по 30 квітня 2016 року у розмірі - 4104,52 грн., заборгованості за пенею та комісією за період з 11 квітня 2013 року по 30 квітня 2016 року у розмірі - 5021,62 грн.

В іншій частині в задоволенні позову Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позову у розмірі 1048,39 грн. та апеляційної скарги у розмірі 1572,59 грн., а всього - 2620, 98 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.