ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Кропивницький

справа № 404/5354/16-ц

провадження № 22-ц/4809/185/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_3,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року в складі судді Кулінка Л.Д. за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) звернулася з позовом до ОСОБА_2, та з урахуванням уточнень позовних вимог, просила в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року, що становить 1 081 348,60 грн. та складається з кредиту - 25 059,00 доларів США; , відсотків - 17 079,59 доларів США, всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту - 42 138,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.08.2016 року становить - 1 045 736,11 гривень (24,816590 за 1 долар США); комісії за РО -2 136,15 гривень; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 33 476,34 гривень, звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 09.07.2007 року, який був укладений між банком та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю., за реєстровим № 2003, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею 31,35 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, належну Іпотекодавцю на праві власності шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - двокімнатна квартира АДРЕСА_7 загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею 31,35 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки - двокімнатна квартира АДРЕСА_7 загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею 31,35 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Банк), та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 113/2007/Ж, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 30 000,00 дол. США строком до 09 березня 2021 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами.

Кредитним договором передбачено, що погашення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом договірного списання коштів з поточного рахунка позичальника щомісяця в дату, визначену в графіку. Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, встановлених в графіку.

09 листопада 2011 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до згаданого кредитного договору, якою встановлена плата за користування кредитними коштами в розмірі 16,5 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 09 липня 2007 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку Банку належну йому двокімнатну квартиру АДРЕСА_9 загальною площею 45,49 кв. м, житловою площею 31,35 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_10.

В іпотечному договорі передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому або в частині. Пунктом 6.2 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. При цьому згідно з пунктом 6.3 договору іпотекодержатель має право на свій розсуд обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2. на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 222 939,28 грн.

Проте ОСОБА_2 зазначене рішення суду не виконує, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 11 серпня 2016 року становила 1 081 348,60 грн., з яких: кредит - 25 059,00 дол. США, відсотки - 17 079,59 дол. США (всього заборгованість за тілом та відсотками - 42 138,59 дол. США, що станом на 11 серпня 2016 року еквівалентно 1 045 736,11 грн.), комісія за РО - 2 136,15 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 33 476,34 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року вказаний позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж у розмірі в розмірі 1 081 348,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 25 059,00 дол. США; заборгованість за сплатою відсотків - 17 079,59 дол. США, всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 42 138,59 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 11 серпня 2016 року (24,816590 грн. за 1 дол. США) становить 1 045 736,11 грн.; комісії за РО - 2 136,15 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 33 476,34 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 09 липня 2007 року, який був укладений між Банком та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цибаревич Л. Ю. та зареєстрований за № 2003, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею, 31,35 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

У решті позовних вимог відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.

Вирішено питання судового збору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язань за кредитним договором не виконував у зв'язку з чим рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року з нього стягнуто заборгованість у розмірі 222 296,59 грн. Однак зазначене рішення суду ОСОБА_2 не виконує, а тому вимоги кредитора необхідно задовольнити за рахунок предмета іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань боржника.

При цьому суд першої інстанції посилався на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Також суд зазначав, що статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачені обов'язкові відомості, які мають бути зазначені в резолютивній частині рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких відсутні відомості про надання іпотекодавцю права отримувати інформацію щодо предмета іпотеки в державних органах, а також надання нотаріусу права зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, про що просив позивач. У зв'язку з цим суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині надання ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах бюро технічної інвентаризації, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вказаного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх розпорядчих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єкта оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на дане нерухоме майно за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

Крім того, у рішенні зазначено, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню з відстроченням виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З приводу заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до пункту 7.3 укладеного сторонами кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. У пункті 1.3 кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються терміном до 09 березня 2021 року. Згідно з пунктом 8.4. договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань позичальника за цим договором, кредитним договором, враховуючи можливу наявність додаткових договорів, у тому числі про їх пролонгацію, зміну процентної ставки та ін. Враховуючи те, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав, його заява про застосування строків позовної давності є безпідставною, строк позовної давності не підлягає застосуванню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу в якій, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру заборгованості, що звертається до стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року: із розміру 1 081 348,60 грн. на розмір 362 825,93грн., що складається: із 13 185,27 доларів США по відсоткам за користування кредитом за період із 11.08.2013р. по 11.08.2016р., що в перерахунку по курсу НБУ станом на 11.08.2016 року (24, 816590 за 1 долар США) становить 327 213, 44 грн., 2 136, 15 гривень комісії за РО; 33 476,34 гривень штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка), та звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 09.07.2007 року, який був укладений між банком та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю., зареєстрований за номером № 2003, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 45,49 кв.м., житловою площею, 31,35 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

ОСОБА_2 звертає увагу, що при визначенні розміру заборгованості суд не урахував, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року з нього на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було визначено і достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року у розмірі 222 939,28 грн.

У січні 2018 року відповідач подав до апеляційного суду письмові пояснення, в яких просив урахувати правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц щодо нарахування передбачених умовами договору процентів та інших платежів після зміни строку виконання зобов'язань за кредитним договором, та з урахуванням цього змінити визначений судом розмір заборгованості, яка погашається за рахунок предмета іпотеки (а.с. 71-75 т. 2).

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності відповідача та його представника (а.с. 85 т.2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника позивача за довіреністю - ОСОБА_7, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 113/2007/Ж, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 30 000,00 дол. США, що станом на дату укладення договору за курсом Національного банку України еквівалентно 151 500,00 грн. Кошти надавалися для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_11 (а.с.7-14 т.1).

Кредитні кошти надавалися терміном до 09 березня 2021 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами (пункти 1.3, 1.4 кредитного договору).

Пунктом 2.5.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в графіку.

У пункті 2.5.1 кредитного договору зазначено, що погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших платежів за його користування здійснюється шляхом договірного списання коштів з поточного рахунка позичальника щомісяця в дату, визначену в графіку.

09 листопада 2008 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою встановлено плата за користування кредитними коштами в розмірі 16,5 % річних (а.с.23 т.1).

На забезпечення належного та своєчасного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 09 липня 2007 року Банк та позичальник уклали договір іпотеки (а.с.30-36 т.1).

Відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 1.1. іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_12 загальною площею 45,49 кв.м. та жилою площею 31,35 кв.м.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором кредиту в повному обсязі.

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено (а.с.39-40). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість у розмірі 222 939,28 грн. та 2 229,39 грн. судового збору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави є іпотека.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У частині першій статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Таким чином, встановивши, що основне зобов'язання, забезпечене іпотекою, відповідач не виконував належним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, суд дійшов правильного висновку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення цієї заборгованості.

Наявність рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» кредитної заборгованості не позбавляє права кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотека, оскільки ОСОБА_2 таке рішення суду не виконував.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1.3 укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» кредитного договору (а.с.7-14 т.1) кредитні кошти надаються терміном до 09 березня 2021 року, а згідно з пунктом 7.3 - договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до викладених у пункті 2.7.1. кредитного договору передбачено право Банку вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині, зокрема, у випадку невиконання позичальником боргових чи інших зобов'язань за договором.

Як уже зазначалося, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 222 939,28 грн. у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, звернувшись в суд з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_2 всієї суми заборгованості за кредитним договором, Банк змінив порядок, умови і строк виконання зобов'язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками, комісією за РО та пенею.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Суд першої інстанції достовірно не з'ясував розміру заборгованості відповідача за кредитним договором та не встановив періоду нарахованих ОСОБА_2 процентів за користування кредитними коштами, безпідставно погодився з доводами позивача.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2013 року встановлено, що станом на 21.11.2012 року заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж складала 222939,28 грн. (за курсом НБУ 7,993 станом на 12.10.2012 року), з яких: - загальна заборгованість за кредитом складає 200296,59 грн.; - відсотки за користування кредитом - 11848,66 грн.; - комісія - 136,35 грн.; - пеня 10657,68 грн. (а.с.40 т.1).

Суд першої інстанції не звернув уваги, що у вказаній вище справі банк як кредитор відповідно до статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж, визначивши заборгованість у валюті - гривні України.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2013 року року стягнуто на користь на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всю заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 222 939,28 грн.

Отже, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті - гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв'язку з невідповідністю обставинам справи викладених у рішенні суду першої інстанції висновків щодо розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення в оскарженій частині - зміні.

Розмір заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж, що підлягає погашенню за рахунок іпотечного майна, складає 222939,28 грн., з яких: - загальна заборгованість за кредитом складає 200296,59 грн.; - відсотки за користування кредитом - 11848,66 грн.; - комісія - 136,35 грн.; - пеня 10657,68 грн., був визначений судом на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2013 року про дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості, і не змінився, оскільки банком не ставилось питання про стягнення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України. Нарахування передбачених умовами кредитного договору відсотків та інших платежів, а також визначення суми боргу з урахуванням курсової різниці, після звернення банку з позовом про дострокове стягнення кредиту і відповідної зміни порядку, умов і строку дії кредитного договору, суд вважає безпідставним.

З урахуванням викладеного, необхідно змінити рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року в частині визначення розміру заборгованості та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж у розмірі 222939,28 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 09.07.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю., зареєстрований за номером № 2003, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею, 31,35 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Підстави для зміни або скасування вказаного судового рішення в іншій частині не встановлені.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1515,80 грн., що пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року в частині визначення розміру заборгованості, що звертається до стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року змінити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж у розмірі 222939,28 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 09.07.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю., зареєстрований за номером № 2003, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею, 31,35 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

В рахунок відшкодування судових витрат стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», , на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., ІНПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_13 - 1515,80 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.А. Кіселик