Справа № 454/1619/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/5/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в червні 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що після розірвання шлюбу 06.11.2008 році, відповідач припинив підтримувати будь-які стосунки із своїм сином, свідомо ігноруючи свої батьківські обов'язки, не проявляє щодо нього батьківської турботи та піклування, не цікавиться його життя, розвитком та станом здоров'я, не відвідує його за постійним місцем його проживання, не бере участі у його вихованні, обмежився лише сплатою аліментів на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2008 року в розмірі 260 гривень. Зазначає, що у 2013 році вона створила нову сім'ю, одружившись з ОСОБА_6, у шлюбі у них народився син ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1. Теперішній її чоловік ОСОБА_6 взяв на себе турботи про її сина від першого шлюбу, ОСОБА_8, займається його вихованням, забезпечує його усім необхідним для нормального розвитку дитини, дбає про нього, несе всі витрати по організації навчання, всебічного розвитку та організації дозвілля і відпочинку. Вказує на те, що після розірвання шлюбу відповідач лише двічі бачив сина, орієнтовно востаннє у 2011 році, проте до нього не підійшов та не спілкувався з ним. А тому на підставі вищенаведеного вважає, що відповідач свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини, а такі здійснює вона та її чоловік, а тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того з врахуванням того, що відповідач зобов'язаний утримувати сина, просила змінити розмір аліментів на його утримання, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2008 року у справі №2-853/08 в розмірі 260 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частину всіх видів його заробітку, але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою від 04.12.2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів в частині вимог щодо зміни розміру аліментів - залишено без розгляду.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, важає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував, які безспірні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, тощо. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок опіки і піклування, який вважав за недоцільне позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина. Крім того, судом не враховано й той факт, що на засіданні комісії Сокальської районної державної адміністрації при розгляді справи про доцільність позбавлення його батьківських надав пояснення про те, що позивачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином. Апелянт просить врахувати той факт, що малолітній син в судовому засіданні, будь-якої думки з приводу позбавлення його батьківських прав, не висловив, негативно на його адресу не висловлювався. З наведених підстав просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає у повноцінній сім'ї, мати і вітчим його люблять та дбають про нього, даючи йому все необхідне для нормального розвитку, а також враховуючи поведінку відповідача, який протягом десяти років взагалі не цікавився дитиною, лише після пред'явлення позивачкою даного позову до суду висловив своє бажання приймати участь у житті дитини.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Зі змісту преамбули Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі Конвенція), вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст.ст.150,180 СК України, якими визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як визначено ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, до виконання батьками обов'язків по відношенню до дітей.

Про ухилення від обов'язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з лютого 2007 року, у них народився син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, у якому батьками малолітньої дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 06.11.2008 року шлюб між сторонами розірвано та змінено прізвище позивачки на дошлюбне прізвище «ОСОБА_4».

Згідно з рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2008 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 260 гривень щомісячно на дитину починаючи з 06.06.2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 02.08.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було укладено шлюб та після державної реєстрації шлюбу змінено прізвище позивачки з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Довідкою про склад сім'ї №2730 від 04.06.2018 року, виданою КП «Сокальжитлокомунсервіс» підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_6 (власник), ОСОБА_8 (пасинок) ОСОБА_7 (син), ОСОБА_4 (дружина).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 04.06.2018 року, складеного Сокальською міською радою, за адресою в АДРЕСА_1, проживає ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_6 та двома дітьми, сім'я проживає у двохкімнатній квартирі, умови проживання є добрими і діти забезпечені усім необхідним.

Відповідно до характеристики, наданої Сокальською загальноосвітньою школою 1-3 ступенів № 4 на дитину, ОСОБА_8, що навчається у даній школі, він за час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний та уважний учень. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. Мама ОСОБА_4 та вітчим ОСОБА_6 постійно цікавляться навчанням сина та охоче співпрацюють з вчителями. Беруть активну участь у житті класу та школи, приділяють належну увагу вихованню сина. Класний керівник Ферко І.В. у характеристиці зазначила, що біологічний батько ОСОБА_2 за чотири роки навчання дитини у школі жодного разу не приходив та шкільним життям сина не цікавився.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_2, виданої ДП «Датський Текстиль», від 15.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 виконував трудові функції оператора в'язально-прошивного устаткування в'язальної дільниці у ДП «Датський Текстиль» з 25.11.2011 року по 16.03.2018 року. За даний період ОСОБА_2 зарекомендував себе як дисциплінований працівник, користувався авторитетом у колег, уникав конфліктних ситуацій.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.08.2018 року, виданого Сокальською міською радою, встановлено, що за адресою в АДРЕСА_2, проживає ОСОБА_2 разом з матір'ю та братом. Умови проживання є добрими. Зі слів сусідів характеризується позитивно. На даний час відсутній за місцем проживання, так як поїхав за кордон до свого брата.

З висновку органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації №1979/01-11 від 02.10.2018 року вбачається, що орган опіки та піклування визнав за недоцільне позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Такий висновок органу опіки та піклування мотивований тим, що ОСОБА_2 категорично заперечив щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина, зобов'язався й надалі сплачувати аліменти, відкрити рахунок в банку на ім'я сина та звернувся із заявою для встановлення часу побачень із сином.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, перевіряючи зазначені позивачкою підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та зазначені відповідачем заперечення щодо задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності безсумнівних доказів, які, на його думку, свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, про умисне та свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо участі у вихованні дитини.

Ухвалюючи таке рішення, суд не з'ясував у чому полягає винна поведінка відповідача, причини такої поведінки, не взяв до уваги наявність неприязних відносин з колишньою дружиною, яка просила «морально не травмувати сина», не перевірив тверджень відповідача про те, що він змінив своє ставлення до дитини, бажає приймати участь у вихованні сина, на висловлене ним в суді бажання бачитися, спілкуватися з сином, що підтверджує його бажання у подальшому виконувати свої батьківські обов'язки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням №104 комісії з питань захисту прав дитини Сокальської райдержадміністрації від 27.09.2018 року призупинено розгляд питання про участь ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_8, до набрання законної сили рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12.06.2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, що свідчить про намір та бажання ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції за відсутності беззаперечних доказів на підтвердження умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для позбавлення батьківських прав, передбачених ч.2 ст. 164 СК України, є безпідставним та необгрунтованим.

Колегія суддів вважає недоведеним те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам малолітнього сина сторін, ОСОБА_8.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував того, що позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Оцінивши докази, надані позивачкою на підтвердження позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, судом не встановлено умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що свідчить про відсутність підстав, передбачених ч.2 ст. 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вищенаведеного, враховуючи передбачені ст. 376 підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.