Справа № 159/6707/18
Провадження № 2/159/369/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Бакай Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

27.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ковельської міської ради Волинської област про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи тим, що 13.07.2013 року померла її бабуся, ОСОБА_2Ю, про що відділом РАЦСу по місту Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області вчинено відповідний актовий запис за № 426, а Ковельським міським відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Волинській області видано повторно свідоцтво про смерть серії І-ЕГ № 221303 від 27.09.2018 року. За життя ОСОБА_2 було оформлено право власності на квартиру, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло № 291 від 01.09.1993 року, видана на підставі розпорядження органу приватизації № 225 від 09.08.1993 року. Вказує на те, що починаючи з 2010 року і по дату смерті ОСОБА_2Ю, вона постійно проживала зі своєю бабусею за адресою: АДРЕСА_1, здійснювала догляд та піклування за нею. Вважаючи, що в силу положень ст.ст. 1266 ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона є такою, що прийняла спадщину після смерті бабусі, ОСОБА_2, 10.12.2018 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2. Проте, приватним нотаріусом їй було надано письмове розяснення від 10.12.2018 року за № 1061/02-17, згідно якого повідомлялося, що оскільки позивачка заяву про прийняття спадщини померлої 13 липня 2013 року ОСОБА_2, нотаріусу в установлений законом строк не подала та на момент її смерті зареєстрована за адресою померлої не була, то вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. Крім того зазначалося, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 є неможливим у звязку з тим, що відсутній документ, що підтверджує реєстрацію вищевказаної квартири. За вказаних обставин, позивачка просила суд встановити факт постійного проживання однією сімєю із ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвалою судді від 03 січня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, і відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29.01.2019 року. Одночасно, відповідачеві було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідачем відзиву на позовну позову подано не було.

Ухвалою судді від 29.01.2019 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її судовий розгляд на 22 лютого 2019 року, однак, у вказану дату та час судове засідання не відбулось у звязку із перебуванням головуючого в іншому кримінальному провадженні та повторно призначено судовий розгляд на 14.03.2019 року.

Ухвалою суду від 13.03.2019 року головуючою-суддею ОСОБА_3 вищевказану справу було прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 14.03.2019 року із урахуванням раніше визначеної дати.

Ухвалою суду від 14.03.2019 року судове засідання по даній справі було відкладено на 16.04.2019 року.

У судовому засіданні 16.04.2019 року після надання пояснень представником позивача та допиту свідка ОСОБА_4Г, судом оголошено перерву у звязку з закінченням часу робочого дня та призначено дату наступного засідання на 18.04.2019 року.

У судове засідання 18.04.2019 року позивачка та її представник не зявилися, подали суду заяву, в які просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Крім того, просили суд долучити до матеріалів справи копії квитанцій про оплату комунальних послуг позивачкою від імені померлої ОСОБА_2

Представник відповідача - Ковельської міської ради Волинської області в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, у зв'язку з ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів.

Частиною першою ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що 13.07.2013 року померла ОСОБА_2, про що відділом РАЦСу по місту Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області вчинено відповідний актовий запис за № 426, а Ковельським міським відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Волинській області видано повторно свідоцтво про смерть серії І-ЕГ № 221303 від 27.09.2018 року.

За життя ОСОБА_2 було оформлено право власності на квартиру, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло № 291 від 01.09.1993 року, видане на підставі розпорядження органу приватизації № 225 від 09.08.1993 року. Крім того, реєстрація права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 підтверджується відповіддю КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» на письмовий запит суду, згідно якої право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_2Ю в реєстровій книзі за № 7454.

Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться завірені копії наявних в архіві Рівненської дирекції залізничних перевезень документів, що були підставою приватизації та видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4, а саме: заява ОСОБА_2 про передачу квартири у приватну власність; розпорядження органу приватизації від 09.08.1993 року № 225; довідка Ф-4 про склад сімї наймача квартири; та розрахунки площі квартири.

Згідно довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири, у квартирі за адресою АДРЕСА_5 зареєстрована та постійно проживала баба позивачки ОСОБА_2 з 1951 року.

Також, судом установлено, що зареєстрованим місцем проживання позивачки ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_2 було - АДРЕСА_6.

Допитана в ході судового засідання свідок ОСОБА_4 показала суду те, що є сусідкою покійної ОСОБА_2, яка померла в 2013 році. Дочка ОСОБА_2 ОСОБА_5 померла в м.Луцьку в 2010 році. Після смерті ОСОБА_5 в 2010 році її дочка, позивачка по справі ОСОБА_1 почала постійно проживати та доглядати за своєю бабусею ОСОБА_2 Крім того, показала, що після смерті ОСОБА_2, саме позивачка здійснювала організацію поховання померлої ОСОБА_2 та продовжує навідуватися та доглядати за квартирою бабусі.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 17 червня 2011 року, зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною другою ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім'єю необхідні такі докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов'язків, а тому покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Як встановлено судом зареєстрованим місцем проживання позивачки ОСОБА_1 на час відкриття спадщини було АДРЕСА_7, а згідно показів свідка ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 почала спільно проживати з померлою ОСОБА_2 лише з 2010 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сімєю разом із ОСОБА_2, до задоволення не підлягають.

Разом з тим, суд знаходить підстави до задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування з огляду на наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України зазначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-ЯК № 435471 від 10.10.1968 року, позивачка по справі, ОСОБА_1, народилася 10 вересня 1968 року та її батьками значаться - батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії ІІІ-ОК № 475988 від 16.05.1987 р., зареєстровано шлюб між гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про що вчинено актовий запис за № 764 та взято спільне прізвище подружжя «Холодов» та «Холодова».

16.02.2010 року померла мати позивачки - ОСОБА_5, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вчинено відповідний актовий запис за № 290 від 17.02.2010 року, а Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області видано повторно свідоцтво про смерть серії І-ЕГ № 221307 від 28.09.2018 року.

До реєстрації шлюбу прізвище покійної матері позивачки було «Кушнір», що підтверджується відповідним витягом, якій міститься в матеріалах справи

Згідно посвідки про народження серії А № 2926149 батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 записані ОСОБА_10 та ОСОБА_2.

13.07.2013 року померла ОСОБА_2, про що відділом РАЦСу по місту Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області вчинено відповідний актовий запис за № 426, а Ковельським міським відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Волинській області видано повторно свідоцтво про смерть серії І-ЕГ № 221303 від 27.09.2018 року.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що підтверджується письмовими матеріалами даної цивільної справи, що позивачка ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2, померлої 13.07.2013 року.

Згідно листа приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 10.12.2018 року та відповіді Ковельської державної нотаріальної контори наданої на письмовий запит суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, яка померла 13.07.2013 року, не заводилася, заповіти від імені померлої ОСОБА_2 не посвідчувалися.

Як вже було зазначено судом вище, допитана в ході судового засідання свідок ОСОБА_4 показала суду те, що після смерті ОСОБА_5 в 2010 році її дочка, позивачка по справі ОСОБА_1 почала постійно проживати та доглядати за своєю бабусею ОСОБА_2 Крім того, показала, що після смерті ОСОБА_2, саме позивачка здійснювала організацію поховання померлої ОСОБА_2 та продовжує навідуватися та доглядати за квартирою бабусі.

Крім того, про фактичне прийняття спадщини позивачкою після смерті ОСОБА_2, свідчать долучені до матеріалів даної цивільної справи копії квитанцій про сплату комунальних послуг за водопостачання, електропостачання та телекомунікаційні послуги після смерті ОСОБА_2 позивачкою ОСОБА_1

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в силу положень ст.ст. 1266 та 1268 ЦК України позивачка ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, яка померла 13.07.2013 року.

Разом з тим, за життя померлої ОСОБА_2, останньою було оформлено право власності на квартиру, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло № 291 від 01.09.1993 року, видане на підставі розпорядження органу приватизації № 225 від 09.08.1993 року. Крім того, реєстрація права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 підтверджується відповіддю КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» на письмовий запит суду, згідно якої право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_2Ю в реєстровій книзі за № 7454.

Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться завірені копії наявних в архіві Рівненської дирекції залізничних перевезень документів, що були підставою приватизації та вдачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4, а саме: заява ОСОБА_2 про передачу квартири у приватну власність; розпорядження органу приватизації від 09.08.1993 року № 225; довідка Ф-4 про склад сімї наймача квартири; та розрахунки площі квартири.

Як слідує з письмового розяснення приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 10.12.2018 року № 1061/02-17, однією з підстав неможливості оформити спадкові права позивачки на спадщину після смерті ОСОБА_2 є те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_8.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, в позасудовому порядку вирішити дане питання немає можливості з огляду на те, що орган з приватизації вказаної вище квартири, а саме НГЧ-3 станції Ковель ліквідований, в архіві Рівненської дирекції залізничних перевезень Рівненської філії «Львівська залізниця» відсутній примірник оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 01.09.1993 року і видача дублікату вказаного вище свідоцтва є неможливим в силу закону.

За таких обставин справи, суд приходить до переконання, що єдиним можливим способом захисту права на спадщину позивачки буде саме визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 36,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 13.07.2013 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 315, 1216, 1223, 1233, 1235, 1261, 1268, 1270, 1273 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н.) право власності на квартиру АДРЕСА_9, - в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_2, яка померла 13.07.2013 року.

У решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.04.2019 року.

ГоловуючаОСОБА_3