Справа № 152/1524/18
Провадження № 22-ц/801/818/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 рокуСправа № 152/1524/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на малолітню дитину та на дружину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 18 лютого 2019 року у м. Шаргороді суддею цього суду Войнаровським І. В., зі складанням його повного тексту 21 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та на дружину, мотивуючи його тим, що 16 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , проте, спільне життя не склалося і в вересні 2019 року позивач переїхала жити до будинку своєї бабусі. Шлюб між сторонами не розірвано, оскільки спільна дитина не досягла однорічного віку, але існує виключно формально.

Відповідач участі у вихованні та матеріальному утриманні сина не приймає, проживає окремо в с. Козлівка Шаргородсього району Вінницької області. Водночас, він неофіційно працює в м. Києві на будівництві, має нерегулярні доходи, сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пославшись на вказані обставини та на те, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, а дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 часини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини та аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином трьох річного віку, тобто до 29 грудня 2020 року. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь 1200, 00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення сином повноліття та аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн та 704, 80 грн судового збору в дохід держави.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів на утримання дитини до розміру 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), а в решті позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області здійснено актовий запис № 3 (а. с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 16 жовтня 2018 року (а. с. 10).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 11).

З довідок про реєстрацію місця проживання особи № 1113 від 25 жовтня 2017 року, № 25 від 09 січня 2018 року, № 1114 від 25 жовтня 2017 року видно, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 відповідно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 6, 12, 13).

26 жовтня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області видано ОСОБА_1 довідку № 2053 про те, що вона перебуває у них на обліку та з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2020 року їй призначено допомогу при народженні дитини до досягнення дитиною трьох річного віку в розмірі 860, 00 грн (а. с. 14).

Відповідно до довідок Виконавчого комітету Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 911 та № 912 від 23 жовтня 2018 року до складу сім`ї ОСОБА_1 входять чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та діти дійсно перебувають на повному утриманні матері (а. с. 15, 16).

З довідки Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області № 3793 від 24 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 проживають у будинку ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 17).

У відповіді Шаргородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 30 жовтня 2018 року за № 13677/15.22-25 повідомлено про те, що у них на виконанні перебуває виконавче провадження № 44210221 з виконання виконавчого листа № 152/100/18 від 16 липня 2018 року, виданого Шаргородським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на ОСОБА_5 в розмірі ј частки його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а. с. 21).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, станом на 30 листопада 2018 року борг ОСОБА_2 по сплаті аліментів ОСОБА_9 становить 6 294,35 грн (а. с. 97).

Відповідно до відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 визнав заявлені до нього позовні вимоги частково, просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частки від всіх видів його заробітку, а в решті позовних вимог відмовити (а. с. 52-56).

19 листопада 2018 року Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» видано ОСОБА_2 довідку про те, що він дійсно з 01 листопада 2018 року працює двірником ЖЕД 103, відповідно до наказу № 398-П від 26 жовтня 2018 року (а. с. 70).

Відповідно до розрахункового листка за листопад 2018 року ОСОБА_2 працює на посаді двірника та йому виплачена заробітна плата в розмірі 5374,47 грн (а. с. 60).

З виписки № 22717 із медичної карти амбулаторного хворого від 07 грудня 2018 року вбачається, що у ОСОБА_2 діагностовано виразкову хворобу 12-ти палої кишки та йому рекомендовано «Д» нагляд за місцем проживання у сімейного лікаря та гастроентеролога, дотримання дієтичних рекомендацій та прийом препаратів (а. с. 61-62).

На підтвердження витрат на лікування в грудні листопаді 2018 року ОСОБА_2 надано фіскальні чеки про придбання ліків та продуктів харчування, замовлення та результати медичних досліджень (а. с. 63-69).

Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. ст.180, 183, 185, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. ст. 198, 199).

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини, зокрема, що дитина сторін у справі, яка не досягла трьох річного віку, проживає разом із позивачем, враховуючи стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, наявність у нього регулярного доходу та дитини, яка не досягла повноліття, відсутність на його утриманні інших осіб, які є непрацездатними, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина сторін у справі, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, у тому числі й щодо її утримання, є ј частина усіх видів заробітку відповідача, та що ОСОБА_2 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з тим, що цим судом не враховано, що відповідач з 26 листопада 2018 року по 07 грудня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні та потребує подальшого амбулаторного лікування, оскільки з долучених апелянтом до матеріалів справи доказів не вбачається встановлення обмежень у праці та призначення довготривалого медикаментозного лікування.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у зв`язку з тим, що йому необхідно сплачувати аліменти на двох дітей, отже судом не враховано положень ч. 1 ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» апеляційний суд також вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді справ щодо прав та обов`язків подружжя по утриманню, способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів, суд керується положеннями Сімейного кодексу України, зокрема Глави 9 та 15, проте КЗпП України регулює трудові відносини працівників, а Законом України «Про виконавче провадження» визначено сукупність дій, спрямованих на примусове виконання прийнятих судом рішень, та не встановлено максимального чи мінімального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті за такими рішеннями.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та ч. 1 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до угоди про надання професійної правничої допомоги № 153 від 26 жовтня 2018 року позивачеві правова допомога надавалась адвокатом Лиськом Василем Петровичем (а. с. 18).

Згідно з розрахунком суми гонорару за надану професійну правничу допомогу позивачем сплачено адвокату за послуги 1200 грн, що, зокрема, підтверджується квитанцією № 153 від 26 жовтня 2018 року (а. с. 22, 23).

На підставі викладених норм та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. М. Шемета

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року.