Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 751/3195/18

провадження № 61-4836св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача -ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради, Новозаводська районна у м. Чернігові рада як орган опіки та піклування,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова, у складі судді Овсієнка Ю. К., від 31 жовтня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Скрипки А. А., Харечко Л. К., від 14 лютого 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради, Новозаводська районна у м. Чернігові рада як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що від шлюбу з відповідачем вона має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також від першого шлюбу у неї є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01 травня

2016 року позивач разом з дітьми переїхала до м. Львова, а відповідач залишився проживати у м. Чернігові. У жовтні 2017 року ОСОБА_3 забрав сина до м. Чернігова. Вказувала, що її старший син тяжко захворів у період, коли молодший син знаходився разом з батьком та бабусею у м. Чернігові. Оскільки вона багато часу та уваги приділяла лікуванню старшого сина, то питання повернення молодшого сина до м. Львова не підіймала. У квітні 2018 року відповідач повідомив її, що відмовляється повертати сина і буде звертатись до суду з позовом про визначення місця проживання сина разом із ним. Вказувала, що батько дитини не має власного житла, дитина, окрім батьків, все своє життя проживала також зі своїм братом, до якого він емоційно прив`язаний, а тому ухвалення рішення на користь батька означатиме не лише розлучення дитини з матір`ю, а і розлучення з рідним братом.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

У липні 2018 року ОСОБА_3 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради, про визначення місця проживання дитини.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що за згодою матері він забрав сина ОСОБА_6 з м. Львова до м. Чернігова, створив належні умови для його проживання і виховання. Вказував, що ОСОБА_1 з жовтня 2017 року не займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_6 , який має серйозні проблеми зі здоров`ям, зокрема затримку розвитку й проблеми з мовленням. Син відповідача від першого шлюбу ОСОБА_5 за станом здоров`я вимагає постійної опіки з боку матері, яка на цей час офіційно не працює у зв`язку з хворобою старшого сина. Зазначав, що він проживає з сином та батьками у трикімнатній квартирі з усіма зручностями, у квартирі створені належні умови для виховання та розвитку сина, а він є фізичною особою-підприємцем та має самостійний дохід, який дозволяє повністю матеріально забезпечувати сім`ю.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що малолітній ОСОБА_7 має прив`язаність до матері та старшого брата, збереження сімейних зв`язків з ними буде відповідати його інтересам. ОСОБА_1 має можливість забезпечити достатні умови для виховання та розвитку дитини і має сталий дохід, а тимчасове проживання ОСОБА_6 з батьком було пов`язане з необхідністю постійного догляду ОСОБА_1 за своїм старшим сином у зв`язку з його захворюванням. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності лікування малолітнього ОСОБА_4 , а також того, що матір ухилялась від лікування дитини. Місцевим судом не встановлено у позивача шкідливих звичок, пов`язаних із зловживанням спиртними напоями або наркотичними засобами, що можуть зашкодити розвитку дитини.Суд відхилив висновок органу опіки та піклування у зв`язку з його необґрунтованістю, врахувавши те, що комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю, про що зазначено у самому висновку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що проживання дитини з матір`ю та старшим братом відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. У матеріалах справи відсутні відомості, що на час проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю остання не піклувалась про стан його розвитку та здоров`я, а дитина мала особливі освітні потреби, затримку розвитку і потребувала корекційної роботи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що після того, як заявник забрав сина, він перебував у занедбаному стані внаслідок безвідповідального ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків та не надали належну правову оцінку психолого-педагогічній характеристиці логопеда ОСОБА_8 , відповідно до якої завдяки спільним зусиллям бабусі та батька у дитини виникла певна динаміка розвитку. Під час розгляду справи ОСОБА_1 підтвердила, що син мав затримку у розвитку, не розмовляв. Суди належним чином не перевірили можливість матері самостійно забезпечити дитині достатні умови для виховання та розвитку, той факт, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець не може свідчити про те, що вона має сталий дохід. Висновок органу опіки та піклування відповідає вимогам статті 19 СК України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

08 квітня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 11 вересня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2018 року у справі № 751/2031/18.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с.22).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 липня

2018 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року, у справі № 751/2390/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи

з 12 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 55-57,

148-149).

ОСОБА_1 від першого шлюбу має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 18).

Згідно з довідкою відділу житлового господарства Львівського міського комунального підприємства від 21 квітня 2018 року №1783 з 01 грудня

2017 року ОСОБА_1 разом з дітьми зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить її матері

ОСОБА_9 (а. с.10).

01 липня 2017 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_10 договір оренди квартири АДРЕСА_1 (а. с. 95-100).

Згідно акту обстеження умов проживання від 15 травня 2018 року, складеного відділом у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, за вказаною вище адресою проживає ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_5 , за місцем проживання створені необхідні умови для виховання, розвитку та проживання дитини, зокрема ОСОБА_4 (а. с. 101).

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 06 вересня 2018 року № 680 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а. с. 110).

05 травня 2016 року ОСОБА_1 уклала з навчально-виховним об`єднанням «Ерудит» угоду про надання освітніх послуг по дошкільному вихованню сина ОСОБА_6 , який відвідував садочок «Ерудитиня» з травня 2016 року по жовтень 2017 року (а. с. 102-103, 104).

Згідно з характеристикою вихованця садочку « ОСОБА_11 » ОСОБА_12 дитина проживала з мамою та братом, вихованням хлопця займалась мама, дитина була завжди охайна та доглянута, у садок зранку приводили та забирали мама або старший брат ОСОБА_13 , батько дитини приділяв мало уваги вихованню та навчанню ОСОБА_6 , за ним у садочок приходив дуже рідко (близько 4-5 разів за весь період відвідування дитиною садка)

(а. с. 105).

Відповідно до характеристики ОСОБА_5 , учня 11-А класу середньої загальноосвітньої школи №62 м. Львова, мати приділяє належну увагу вихованню сина, була присутня на усіх батьківських зборах та загальношкільних заходах за участю ОСОБА_14 , вболіває за дитину, ОСОБА_13 з повагою та розумінням ставиться до матері, стосунки у сім`ї дружні, довірливі (а. с.106).

Встановлено, що з моменту народження малолітній ОСОБА_4 проживав разом зі своїми батьками, а також братом ОСОБА_5

Відповідно до консультативного заключення комунального закладу «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» старший син ОСОБА_1 - ОСОБА_5 має захворювання - негоджкінська ALK- негативна анапластична великоклітинна лімфома з Т-клітинним фенотипом, стадія ІІ, у зв`язку з яким вимагає постійної опіки з боку матері.

З жовтня 2017 року ОСОБА_4 проживав разом з батьком у м. Чернігові, що не заперечувалось сторонами.

Відповідно до довідки об`єднання житлово-будівельних кооперативів

від 19 вересня 2018 року № 4542 ОСОБА_4 , 2013 року народження , мешкає без реєстрації разом з батьком ОСОБА_3 з 04 жовтня 2017 року у квартирі АДРЕСА_3 (а. с. 130).

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 09 липня 2018 року № 152 затверджено висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 (а. с. 52-54).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Встановивши наявність однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання дитини, належне виконання обома батьками своїх обов`язків по догляду та вихованню малолітнього ОСОБА_4 , врахувавши час проживання малолітньої дитини з матір`ю та братом, а також тимчасове проживання з батьком у зв`язку з хворобою старшої дитини позивача від першого шлюбу, необхідність підтримки постійних родинних відносин ОСОБА_4 із рідним братом ОСОБА_5 , з яким є сильний емоційний контакт, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суди попередніх інстанцій надали першочергове значення саме найкращими інтересами дитини.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного виконання матір`ю дитини своїх обов`язків по догляду за нею, внаслідок яких дитина мала затримку розвитку й проблеми з мовленням, не підтверджуються матеріалами справи, а судами не встановлено, що саме дії або бездіяльність матері призвели до такого стану дитини, а також ухилення матері під час проживання дитини з нею від обов`язків піклування про здоров`я дитини, її фізичний стан.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Не можуть бути визнані обґрунтованими аргументи касаційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 можливості матеріально забезпечувати ОСОБА_4 , оскільки матір дитини зареєстрована як фізична

особа-підприємець, а матір ОСОБА_1 - ОСОБА_9 під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини органом опіки та піклування надала нотаріально засвідчену заяву, відповідно до якої на час лікування ОСОБА_5 зобов`язалась утримувати свою дочку ОСОБА_1

У той же час колегія суддів не може погодитись з посиланням у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції як на підставу для часткового задоволення первісного позову на Декларацію прав дитини від 20 листопада 1959 року, яка не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня

1969 року та Закону України «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною (зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року

у справі № 402/428/16-ц).

Проте зазначене посилання не вплинуло правильність розгляду судами спору по суті позовних вимог та висновків судів, оскільки при визначенні місця проживання дитини першочергову увагу суди приділилиякнайкращому забезпеченню інтересів дитини у силу вимог

статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. За змістом частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня

2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого

2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта