ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 719/262/17

провадження 22-ц/822/102/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

з участю представника позивача Кокоша Ф.І., представника третьої особи Польового В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Новодністровська міська рада Чернівецької області, комунальне підприємство Телерадіокомпанія «ІНФОРМАЦІЯ_4», ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області у складі Цицак В. Л. від 05 листопада 2018 року,

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В подальшому позовні вимоги було уточнено.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на сесії Новодністровської міської ради Чернівецької області (далі - міська рада) міським головою ОСОБА_4 була поширена недостовірна інформація щодо позивача ОСОБА_3 шляхом звернення до депутатів міської ради, яка в подальшому була розповсюджена через мережу Інтернет на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та в однойменній газеті.

Зокрема, відповідачем було оприлюднено наступну інформацію: «… ІНФОРМАЦІЯ_2».

Позивач вважає цю інформацію негативною, недостовірною, такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки відповідач звинувачує його у підкупі депутатів міської ради, що не відповідає дійсності.

На думку позивача, відсутність в правоохоронних органах кримінальних та інших проваджень стосовно підкупу ним депутатів міської ради свідчить про надуманий та недостовірний характер такої розповсюдженої інформації.

Окрім того, поширення негативної інформації про події, яких взагалі не існувало, на відкритому пленарному засіданні відповідачем, який обіймає посаду міського голови, сприймається суспільством негативно.

У результаті винних дій відповідача відбулося масове поширення недостовірної інформації, в тому числі на веб-порталі «YouTube», у ЗМІ, що сприяло формуванню в суспільстві негативного образу позивача та порушило його ділову репутацію через неправильне уявлення про його відносини з депутатським корпусом міської ради.

Посилаючись на указані обставини, позивач просив, визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує його особисте немайнове право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 на сесії міської ради відповідачем ОСОБА_4, який звернувся до депутата ОСОБА_8 з наступними словами «… ІНФОРМАЦІЯ_2», а також зобов'язати відповідача вибачитись публічно перед ОСОБА_3 шляхом спростування недостовірної інформації офіційним виступом на черговому пленарному засіданні міської ради, на міському комунальному радіо «ІНФОРМАЦІЯ_4» та опублікувати в Новодністровській міській газеті Новодністровськ-інфо, на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1» в розділі «Новини міста» оголошення наступного змісту: «Спростування. Шановні жителі міста Новодністровськ, озвучена мною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на сесії Новодністровської міської ради інформація відносно ОСОБА_3 є неправдивою та недостовірною, тому прошу вибачення перед ОСОБА_3.».

Спростування просив опублікувати не пізніше 30 днів після набрання законної сили рішенням суду в справі.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що поширюючи вказану інформацію відповідач зганьбив честь, гідність та ділову репутацію позивача, звинувативши його в підкупі депутатів Новодністровської міської ради. Поширюючи інформацію, відповідач жодним чином не довів її достовірності й не може цього зробити, оскільки довести те, чого насправді не мало місця - неможливо. Натомість, у провадженні правоохоронних органів відсутні будь-які справи про притягнення позивача до кримінальної чи іншої відповідальності, немає жодних постанов, рішень або вироків постановлених відносно нього, що ще раз підтверджує недостовірність та абсолютну вигаданість та надуманість вказаної інформації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що спірна інформація містить оціночні судження, а не фактичні твердження. Позивач не наводить доказів щодо розповсюдження будь ким, а не тільки відповідачем, зазначеної спірної інформації на Новодністровському міському комунальному радіо «ІНФОРМАЦІЯ_4», в Новодністровській міській газеті «Новодністровськ інфо», тобто в зазначених засобах масової інформації.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог ОСОБА_3 внаслідок їх безпідставності та недоведеності.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на сесії міської ради відповідачем ОСОБА_4, який є міським головою, під час виступу перед присутніми у певному контексті було сказано наступне: «… ІНФОРМАЦІЯ_2».

У подальшому це висловлювання було розповсюджене через мережу Інтернет на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та в однойменній газеті.

Позивач вважає вказану інформацію негативною, недостовірною, нічим не підтвердженою, такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки відповідач, на думку позивача, звинувачує його у підкупі депутатів міської ради.

На думку позивача відсутність в правоохоронних органах кримінальних та інших проваджень стосовно підкупу ним депутатів міської ради свідчить про надуманий та недостовірний характер такої розповсюдженої інформації.

Окрім того, поширення негативної інформації про події, яких взагалі не існувало, на відкритому пленарному засіданні відповідачем, який обіймає посаду міського голови, сприймається суспільством негативно, створює в цілому негативну соціальну оцінку позивача.

У результаті цих винних дій ОСОБА_4, на думку позивача, відбулося масове поширення недостовірної інформації, в тому числі на веб-порталі «YouTube», у ЗМІ, що сприяло формуванню в суспільстві негативного образу позивача та порушило його ділову репутацію через неправильне уявлення про його відносини з депутатським корпусом міської ради.

Заявник вважає, що на відповідача було покладено обов'язок переконатися у достовірності та повноті розповсюдженої ним інформації, однак він у порушення вимог статті 2 Закону України «Про інформацію» цього обв'язку не виконав.

З такими доводами заявника колегія суддів як і суд першої інстанції не погоджується.

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною 3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Аналізуючи пояснення сторін, наявні у справі докази, слід дійти висновку, що хоча у виступі відповідача було названо прізвище позивача, проте у ньому не йшлося про поширення конкретної недостовірної інформації про позивача.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Як вбачається із матеріалів справи, вислів ««… ІНФОРМАЦІЯ_2» складається із двох частин. Так, в першій частині, виходячи із контексту виступу відповідача ОСОБА_4 на сесії міської, відповідач надає оцінку діяльності депутата ОСОБА_8, натомість в іншій частині фраза відповідача про дії позивача є незавершеною, оскільки не містить конкретизації стосовно діяльності чи витрат, які оплачуються ОСОБА_3

Відповідно, указаний вислів, який просить спростувати позивач, не може вважатись фактичним твердженням саме про підкуп депутата, з огляду на відсутність взаємозв'язку між першою та другою частиною фрази відповідача.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639 цс 17.

28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Зміст оспорюваних висловлювань відповідача на сесії міської ради є лише висловлюваннями, які за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб'єктивну думку, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, а отже не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, які порушують особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділову репутацію позивача ОСОБА_3

Висловлювання відповідача, про які йдеться у позовній заяві, сприймаються як певна критика методів діяльності позивача як публічної особи, що має певне відношення до громадсько-політичної діяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність, порушує право на недоторканість ділової репутації інформації, поширеної відповідачем.

Відповідно доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права не заслуговують на увагу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які в основному зводяться до викладу позовних вимог та цитування норм матеріального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 374, частиною 1 статті 375, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 14 лютого 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк