Справа № 534/1349/18
Провадження № 2/534/117/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2019 року місто Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Гончар С.Т.,
здійснивши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду судове засідання у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку із його ухиленням від виконання батьківських обовязків з виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після припинення спільного проживання залишилася проживати з позивачем. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обовязків, з сином, не спілкується, не цікавиться станом здоровя та розвитком дитини. Матеріальної допомоги не надає, не допомагає в лікуванні сина і забезпеченням всіх ліків і препаратів . Вона не чинить відповідачу перешкод в спілкуванні з сином , йому відома їх адреса та контактні дані. Посилаючись на вказане , просить позбавити його батьківських прав.
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не зявилися.
Від позивача та її представника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи з їх відсутності, заявлені вимоги ними підтримані.
Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.
Представник органу опіки та піклування ОСОБА_6 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.
Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Згідно із свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ №133780, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13). Шлюб між сторонами у справі було розірвано Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.11.2015 (а.с.10).
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.12.2015 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частки заробітку ( доходу) щомісячно , починаючи з 28.10.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Згідно з висновком органу опіки та піклування від 16.11.2018, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано доцільним (а.с.36-38).

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім'ї.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, у відповідності до ст.ст.150,151 Сімейного кодексу України (далі СК України) первинний і головний обовязок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обовязку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.

Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини тощо.

Відповідно до розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними висновками.

Проте, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунувся від виконання свого обовязку по вихованню та забезпеченню належного розвитку відносно свого сина ОСОБА_4.

Згідно з довідкою наданою ДНЗ «Попелюшка» за вих. № 01-10/118 від 12.09.2018, батько ОСОБА_3 за період перебування дитини у дошкільному навчальному закладі не зявлявся, за дитиною в ДНЗ не приходив, участі в батьківських зборах не приймав, успіхами дитини в ДНЗ не цікавився (а.с.7).

За повідомленням Управління охорони здоровя Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, малолітній ОСОБА_2 спостерігається сімейним лікарем за адресою: м.Горішні Плавні, ОСОБА_7, 77, кв.50. За медичною допомогою в разі захворювання дитини звертається мати та бабуся (а.с.41).

Відповідно до наданих Горішньоплавнівським міським відділом ДВС ГТУЮ у Полтавській області довідки-розрахунку від 10.0.82018 (а.с.8), заборгованість відповідача зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 за період з 28.10.2015 по 31.07.2018 становить 69560,25 грн.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.11.2018, позивачем створені належні житлово-побутові умови для проживання, виховання і повноцінного розвитку малолітньої дитини (а.с.39).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ).

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Аналізуючи викладене, суд зауважує, що, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку. А тому позбавлення його батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

Виходячи із наведених доказів та встановлених судом обставин справи, керуючись п.2 ч.1 ст.164, ст.150 СК України, розясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3, та застосовуючи правнику Європейського суду, суд дійшов висновку, що відповідач у період становлення особистості дитини, свідомо нехтує своїми обовязками по відношенню до виховання сина, не займається його вихованням та утриманням, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд,

у х в а л и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса: 39800, АДРЕСА_1;
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, адреса: 39800, АДРЕСА_2;
Третя особа:Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, адреса: Полтавська область, місто Горішні Плавні, вулиця Миру, 24.

Суддя підпис ОСОБА_8

Згідно з оригіналом.

Суддя Т.О.Куц

Повне судове рішення складено 22.04.2019.