Провадження №2/447/95/19
Справа №447/1476/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

02.04.2019 року Миколаївськ и й районний суд Львівсь кої області

в складі: голов уючого судді Карбовнік І . М.

з уча стю секретаря судового засідання Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв цивільну справу за позовом КП «Розділжитлосервіс» Новороздільської міської ради до ОСОБА_1 про захист честі та гідності , -

в с т а н о в и в :

КП «Розділжитлосервіс» Новороздільської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі та гідності. В обгрунтування позову вказує, що деякі із тверджень електронної петиції "Щодо відміни рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради №87 від 10.04.2018 року "Про визначення управителя багатоквартирних будинків" за авторством ОСОБА_1 порочать ділову репутацію КП «Розділжитлосервіс» та є недостовірними.

Позивач не оспорює законності звернення Відповідача у формі електронної петиції як способу захисту своїх прав та законних інтересів, однак вважає, що без посилання на фактичні дані та документи, норми чинного законодавства України, така електронна петиція по суті містить недостовірну інформацію, яка в цілому не використовується як зазначений спосіб захисту, а здійснена з метою дискредитації в очах осіб, які ознайомляться з текстом електронної петиції, КП "Розділжитлосервіс", що діє в межах чинного законодавства України. Будь-яких належних доказів порушення відповідного законодавства електронна петиція не містить.

Згідно рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 87 «Про визначення управителя багатоквартирних будинків» комунальне підприємство стало управителем з 10.04.2018 року, а отже, об'єктивно оцінити діяльність КП «Розділжитлосервіс» за такий короткий період неможливо. Таке твердження є по своїй суті таким, що порочить ділову репутацію КП "Розділжитлосервіс". До визначення управителем багатоквартирних будинків КП "Розділжитлосервіс" було призначено на підставі рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Автор (відповідач) свідомо вводить в оману потенційних читачів електронної петиції шляхом необгрунтованого ототожнення КП "Розділжитлосервіс" як виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та управителя багатоквартирними житловими будинками, які є різними за своєю правовою природою.

Вказана недостовірна інформація, формуватиме в мешканців міста Новий Розділ хибне уявлення про законність господарської діяльності КП "Розділжитлосервіс", яка з аналізу тексту електронної петиції є за визначенням незаконною, а отже, це може призвести до ситуації, з-за якої учасники відповідних правовідносин відмовлятимуться від виконання зобов'язань.

Порушення прав позивача поширенням недостовірної інформації та такої, що порочить ділову репутацію, полягає в тому, що такі відомості порочать ділову репутацію останнього в очах невизначеного кола осіб, які могли прочитати електронну петицію. Твердження автора (ініціатора) електронної петиції негативно впливають на оцінку діяльності позивача, у зв"язку з чим просив Визнати текст електронної петиції "Щодо відміни рішення виконавчого комітету

Новороздільської міської ради №87 від 10.04.2018 року "Про визначення управителя багатоквартирних будинків" за авторством ОСОБА_1, розміщеної на веб-сайті https://e-dem.in.ua (веб-сторінка петиції - https://e-dem.in.ua/novyrozdil/Petition/View/7), а саме "За три дні після призначення УПРАВИТЕЛЯ: 13 квітня 2018 року УПРАВИТЕЛЬ затверджує ціни за послугу з управління багатоквартирним будинком, які подекуди перевищують вдвічі (!) попередні тарифи за послуги, що надавав КП «Розділжитлосервіс» до того часу, як не був призначений УПРАВИТЕЛЕМ. Це затвердження ціни на послугу з управління багатоквартирними будинками в місті також не проходило належного громадського обговорення з мешканцями. Якість надаваних послуг та їх кількість не відповідають навіть мінімальним потребам" таким, що містить недостовірну інформацію та порочить ділову репутацію КП "Розділжитлосервіс" Новороздільської міської ради та зобов'язати ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в електронній петиції "Щодо відміни рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради №87 від 10.04.2018 року "Про визначення управителя багатоквартирних будинків", розміщеної на веб-сайті https://e-dem.in.ua (веб-сторінка петиції - https://e-dem.in.ua/novyrozdil/Petition/View/7), опублікувавши на офіційному сайті міської ради м. Новий Розділ Львівської області http://www.novyrozdil.lviv.ua повідомлення про те, що вказана інформація є недостовірною.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні позовні заяві та просив таку задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та з підстав вказаних у поданому до суду відзиві на позону заяву просили в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії враховується, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобовязана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

В силу положень ст. 47 Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

За приписами ч.3, ч. 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Отже, при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК , Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних, свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних ; дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_4 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_5 Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і: потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Отже суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.77-81,141,259,263 ЦПК України суд -

у х в а л и в :

В позові КП «Розділжитлосервіс» Новороздільської міської ради до ОСОБА_1 про захист честі та гідності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду .

Повний текст рішення складено 12.04.2019 року.

Суддя Карбовнік І. М.