Справа № 214/7118/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

20 травня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання - Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 25.10.2018 року, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 801 574 грн. 15 коп. за період з 01.01.2011 року по 01.10.2018 року.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з ОСОБА_2 вона перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з 08.11.2008 року по травень 2009 року. Від шлюбу вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.04.2011 року присуджено стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі по 700 грн., щомісячно. Про стягнення аліментів в судовому порядку відповідач знав, час від часу сплачував їх, а у тому числі в примусовому порядку. Станом на 01.10.2018 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 60 500 грн. 97 коп. З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх аліментних зобов`язань, позивач просить застосувати до нього заходи відповідальності, передбачені ч.1 ст.196 СК України, шляхом стягнення пені за прострочення сплати аліментів, розрахованої за період з 01.01.2011 року по 01.10.2018 року, яка складає 801 574 грн. 15 коп.

Ухвалою суду від 17.01.2019 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження.

Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до шлюбу - ОСОБА_1 ) перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , офіційно зареєстрованому 08.11.2008 року. За рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбно-сімейних стосунків у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.05.2009 року.

Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами в ході судового розгляду, ОСОБА_3 проживає з нею.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.04.2011 року за позовом ОСОБА_1 присуджено стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їх доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн., щомісячно.

12.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист №2-1347, який стягувачем ОСОБА_1 пред`явлено до примусового виконання до Покровського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області.

Як слідує з відповіді Покровського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області від 23.10.2018 року №1180 (а.с.8), ОСОБА_2 щомісячно нараховувались аліменти в твердій сумі по 700 грн., починаючи з січня 2011 року. Відповідач протягом 2011-2012 р.р. періодично сплачував аліменти, однак в розмірі меншому, аніж нараховано. Починаючи з грудня 2012 року сплату аліментів він взагалі припинив. Станом на 01.10.2018 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки у ОСОБА_2 склала 60 500 грн. 97 коп. (із нарахованих за період з 01.01.2011 року по 01.10.2018 року аліментів в сумі 65 370 грн. 97 коп. ним фактично сплачено 4870 грн.).

Таким чином, обставини справи свідчать, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно, а з грудня 2012 року взагалі припинив їх сплачувати, в зв`язку з чим утворилася заборгованість саме з його вини. Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача, останній суду не надав, а в ході судового розгляду не встановлено. Відтак суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань шляхом сплати пені за прострочення сплати аліментів.

Щодо стягнення з відповідача заявленого позивачем розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Положеннями ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно зі ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти.

У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі №372/264/15-ц.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

При визначенні розміру пені позивач здійснила розрахунок пені на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів або на суму недоплачених аліментів, а кількість днів прострочення обчислила виходячи з наступного місяця, після того, в якому аліменти не сплачувались або сплачені не в повному обсязі, обмеживши період для розрахунку з 01.01.2011 року по 01.10.2018 року.

Суд погоджується з наведеним розрахунком, оскільки він виконаний із застосуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, у тому числі з урахуванням того, що в жовтні 2011 року, серпні та листопаді 2012 року відповідач вніс аліменти в сумі більшій, ніж нараховано. При цьому різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів позивачем зараховано в рахунок погашення заборгованості по аліментам за попередній місяць, що відповідно зменшує кількість днів прострочки.

Оскільки позивач не заперечує проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам, відповідач не оспорює його дійсність та обґрунтованість, доказів, які б визначали доцільність перевірки правильності розрахунку аліментних платежів за кожним окремим місяцем суду не надано, тому суд вважає заявлений розмір заборгованості вірним та обґрунтованим.

Таким чином, загальний розмір розрахованої позивачем пені в межах заявленого періоду є вірним та становить 801 574 грн. 15 коп., в той час як розмір заборгованості по аліментам в межах цього ж періоду складає 60 500 грн. 97 коп.

Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» ч.1 ст.196 СК викладено у новій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості».

Таким чином, законодавець, обмеживши розмір пені 100% від суми заборгованості фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем.

Оскільки в даному випадку розрахований позивачем розмір пені як майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти очевидно є непропорційним, оскільки понад ніж в 13 разів перевищує суму самого несплаченого зобов`язання, тому суд приходить до висновку про можливість стягнення пені в розмірі 100% заборгованості, що становить 60 500 грн. 97 коп. На переконання суду, стягнення пені в такому розмірі відповідатиме вимогам ч.1 ст.196 СК України та принципам розумності, пропорційності і справедливості.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. При цьому, помилково сплачену позивачем суму судового збору 704,80 грн. суд вважає за доцільне повернути з державного бюджету на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2011 року по 01.10.2018 року в розмірі 60 500 (шістдесят тисяч п`ятсот) грн. 97 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помилково сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на підставі квитанції №12 від 25.10.2018 року ТВБВ №10003/0550 Філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складено та підписано 20.05.2019 року.

Суддя Гринь Н.Г.