Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 621/68/16-ц

провадження № 61-18422св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року в складі судді Вельможної І. В. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Пономаренко Ю. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 листопада 2010 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 указаного зобов`язання, станом на 30 листопада 2015 року, виникла заборгованість у розмірі 17 821,94 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 12 845,82 грн, заборгованість за процентами - 3 551,27 грн, пеня та комісія - 100,00 грн, штрафи: 500,00 грн (фіксована частина) та 824,85 грн (процентна складова).

З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк»просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 821,94 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 821,94 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем належним чином не виконувалось кредитне зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 824,85 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувалось кредитне зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку, проте вимоги банку щодо стягнення з відповідача на їх користь штрафу (фіксованої частини та процентної складової) не підлягає задоволенню, оскільки умовами договору як відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня, яка була нарахована до стягнення, а тому у випадку стягнення штрафу буде мати місце подвійного стягнення за прострочення відповідачем своїх обов`язків щодо повернення кредиту, сплаті відсотків та комісійної винагороди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 рокуОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, зокрема не звернуто уваги на те, що відсутні належні та допустимі докази отримання відповідачем грошових коштів та їх часткової сплати; відсутній належний розрахунок заборгованості за кредитним договором із зазначенням яким саме чином та за який період нараховані кожна із складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на час подання позовної заяви, з урахуванням валюти кредитного зобов`язання та курсу цієї валюти до гривні, встановленого Національним Банком України на відповідну дату, у зв`язку із чим неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того заявник посилалася на те, що судом порушено норми процесуального права, зокрема під час розгляду справи судами попередніх інстанцій її не повідомляли належним чином про дату, час та місце розгляду даної справи.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що 17 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 821,94 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 12 845,82 грн, заборгованості за відсоткам - 3 551,27 грн, пеня та комісія - 100,00 грн, штраф: фіксована частина - 500,00 грн та процентна складова - 824,85 грн.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору банком було надано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг

від 20 квітня 2010 року № 150708140, довідку про умови кредитування

від 17 листопада 2010 року за договором № SAMD7404 та розрахунок заборгованості за договором від 17 листопада 2010 року б/н, станом на

30 листопада 2015 року.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, у якій міститься підпис

ОСОБА_1 , стосується її наміру оформити пенсійну картку. Інші надані банком документи (довідка про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна» 55 днів.

Разом з тим, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, не звернули уваги на те, що матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту, а додана банком до позову заява не є належним доказом у розумінні статті 58 ЦПК України 2004 року, оскільки така заява свідчить про отримання останньою пенсійної картки, а не кредитної.

Отже, судами попередніх інстанцій належним чином не перевірено обставин та докази, на які посилався позивач на підтвердження факту зарахування кредитних коштів та їх подальше використання відповідачем, не встановлено усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не забезпечено повного та всебічного її розгляду, що призвело до передчасного висновку про задоволення позову.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 грудня

2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення суду першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило