Справа № 199/9479/18
(2/199/64/19)
03 квітня 2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
за участю секретаря Столяренко А.І.,
за неявки учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що у період з 24.01.2018 по 16.02.2018 було проведено аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за напрямком продовольчого забезпечення. Довідка про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 по 31.12.2017 була виконана старшим інспектором відділу аудиту ресурсного забезпечення Південного територіального управління внутрішнього аудиту підполковником Курбатовим А.В., в результаті перевірки обліку осіб, які перебували на котловому забезпеченні, встановлено не зняття військовослужбовців, які самовільно залишили частину, з триразового котлового забезпечення, що призвело до перевитрат продуктів харчування.
З продовольчого забезпечення солдат ОСОБА_2 у військовій частині по факту самовільного залишення місця проходження служби знятий не був, до відповідного наказу про зняття його з продовольчого забезпечення даного військовослужбовця включено не було. ОСОБА_2 знаходився у зоні проведення АТО разом з підрозділом, який також розташовувався окремо поза межами пункту постійної дислокації військової частини, вибув до пункту постійної дислокації військової частини, але з котлового забезпечення у зоні проведення АТО не було знято. Витрату добових видач продуктів харчування на цього військовослужбовця було припинено лише 31.01.2016.
Фактично на відсутнього у військовій частині військовослужбовця виділялися і витрачалися продукти харчування, що є нанесенням матеріального збитку.
Перевитрата добових видач продуктів харчування, яка сталася внаслідок не зняття даного військовослужбовця з котлового забезпечення, становить 68 добових видач продуктів харчування на загальну суму 2397,60 грн.
Обов`язки командира зводу зв`язку дивізіону артилерійської розвідки військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в період самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_2 та не зняття даного військовослужбовця з котлового забезпечення виконував ОСОБА_1 , призначений на цю посаду наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 214 від 14.10.2015.
Виходячи з вище викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму збитку у розмірі 2397,60 грн. та судові витрати.
В судове засідання представник Військової частини НОМЕР_1 надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував..
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому ЦПК України, може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статті 12, 81 ЦПК України регламентують, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та встановлюють обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 214 від 14.10.2015, ОСОБА_1 був призначений на посаду командира зводу зв`язку дивізіону артилерійської розвідки військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ).
У період з 24.01.2018 по 16.02.2018 було проведено аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за напрямком продовольчого забезпечення. Довідка про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 по 31.12.2017 була виконана старшим інспектором відділу аудиту ресурсного забезпечення Південного територіального управління внутрішнього аудиту підполковником Курбатовим А.В., в результаті перевірки обліку осіб, які перебували на котловому забезпеченні, встановлено не зняття військовослужбовців, які самовільно залишили частину, з триразового котлового забезпечення, що призвело до перевитрат продуктів харчування.
Відповідно до пункту 1.10 розділу 1 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280) військовослужбовці, які мають право на отримання харчування за рахунок держави, по прибутті до військової частини зараховуються на продовольче забезпечення у частині наказом командира військової частини. Після чого для приготування їжі для зарахованих на продовольче забезпечення військовослужбовців виділяються і витрачаються продукти харчування.
Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця.
Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів). Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або повсякденного набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 1.11 розділу 1 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство і, надалі, на військовослужбовців, які вибули з частини, продукти харчування у військовій частині, де вони зняті з котлового забезпечення, не виділяються і не витрачаються.
Відповідно до пункту 2.11 розділу 2 Забезпечення військовослужбовців та інших категорій Збройних Сил України продовольством зазначеного Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час військовослужбовці та інші категорії мають право на одержання тільки однієї норми харчування. Таким чином, військовослужбовець, який має право на одержання харчування за рахунок держави, отримує продовольче забезпечення лише в одному місці в залежності від його перебування. При вибутті з військової частини військовослужбовець знімається в цій частині з продовольчого забезпечення і стає на продовольче забезпечення у іншій військовій частині за новим місцем його перебування.
Особи, які самовільно залишили місце проходження служби мали зніматися з продовольчого забезпечення по факту залишення ними військової частини відповідно до пункту 1.11 розділу 1 зазначеного Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час за наказом командира військової частини, куди такі військовослужбовці мали включатися на підставі даних обліку особового складу. Витрачання добових видач продуктів харчування на військовослужбовців, які самовільно залишили місце проходження служби, мало припинятись безпосередньо по факту самовільного залишення ними місця проходження служби.
Так, встановлено, що у підпорядкованому відповідачу підрозділу фактично вибув з військової частини, але з продовольчого забезпечення знятий не був і добові видачі продуктів харчування продовжували витрачатися на ОСОБА_2 , якого було призначено на посаду телефоніста-лінійного наглядача взводу зв`язку дивізіону артилерійської розвідки згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 218 від 19.10.2015.
Враховуючи викладене, загальна сума збитку, нанесеного державі витратою добових видач продуктів харчування на фактично відсутнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), становить 2397, 60 грн.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, врегульовано Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР.
Відповідно п. 3 цього Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а)заподіяння прямої дійсної шкоди;б)протиправної їх поведінки; в)причинного зв`язку між проти правною поведінкою і настанням шкоди;г)вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Відповідно п. 13 Положення військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій.
Внаслідок невиконання приписів указаних вище нормативно-правових документів відповідачем не було забезпечено наявність у штабі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) своєчасних та достовірних даних про його вибулих зі строю підлеглих, не було проконтрольовано зняття з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) його вибувших зі строю підлеглих (в тому числі і самовільно залишивших частину) та не проконтрольовано і не вжито дієвих заходів для припинення безпідставного витрачання добових видач продуктів харчування, що призвело до безпідставної витрати добових видач продуктів харчування, чим було нанесено матеріальний збиток державі у розмірі 2397, 60 грн.
Утім, зазначена сума коштів ОСОБА_1 дотепер не відшкодована.
Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд, -
Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 ) витрати на загальну суму 2397 (дві тисячі триста дев`яносто сім) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Б.Подорець