Ухвала

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 358/592/14-ц

провадження № 61-797ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича, заінтересована особа - ОСОБА_5, на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шевченка Руслана Миколайовича,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

(далі - ПАТ «Родовід Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченка А. М., заінтересована особа - ОСОБА_5, звернулося до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

Шевченка Р. М. (далі - Богуславський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області).

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Богуславському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебував виконавчий лист № 358/592/14-ц, виданий Богуславським районним судом Київської області 08 грудня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 957,33 доларів США, пені і трьох процентів річних - 57 403,13 грн, судових витрат -1 261,73 грн, а також заборгованості зі сплати за кредитом - 13 188,84 грн, інфляційних втрат від прострочення плати за кредитом - 144,87 грн.

Проте постановою головного державного виконавця Богуславському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченка Р. М. від 27 грудня 2017 року, яка отримана скаржником 16 січня 2018 року, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку з тим, що в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Скаржник вважає такі дії (бездіяльність) державного виконавця неправомірними, оскільки ним не було здійснено усіх необхідних заходів, передбачених статтями 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», з метою примусового виконання рішення суду.

На підставі вищевказаного скаржник просив суд визнати бездіяльність головного державного виконавця Богуславському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченка Р. М. у виконавчому проваджені № 52159401, яка полягає у нездійсненні всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання судового рішення, неправомірною та скасувати дану постанову.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року скаргу ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченка А. М. залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що дії державного виконавця відповідають вимогам закону і є правомірними, тому постанова про повернення виконавчого документа прийнята відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і підстави для її скасування відсутні.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченка А.М. просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 08 грудня 2014 року Богуславський районний суд Київської області видав виконавчий лист № 358/592/14-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 957,33 доларів США, пені і трьох процентів річних - 57 403,13 грн, судових витрат - 1 261,73 грн., а також заборгованості зі сплати за кредитом - 13 188,84 грн, інфляційних втрат від прострочення плати за кредитом - 144,87 грн.

За заявою стягувача постановою головного державного виконавця Богуславського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченка Р. М.

від 08 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52159401.

Постановою головного державного виконавця Богуславського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченка Р. М. від 27 грудня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, та роз'яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання у строк

до 27 грудня 2020 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами першою, п'ятою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Суди встановили, що 19 квітня 2017 року державним виконавцем зроблено витяг з бази Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) про наявність зареєстрованого автотранспорту за боржником, відповідно до якого інформація про зареєстровані автотранспортні засоби за

ОСОБА_5 відсутня.

Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) від 19 квітня 2017 року боржник ОСОБА_5 ніде не працював та пенсію не отримував.

Відповідно до відповіді з Державної фіскальної служби України (далі - ДФСУ) від 21 квітня 2017 року боржник отримував дохід в ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП», але відкритих банківських рахунків в банківських установах ОСОБА_5 не має. У свою чергу, ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» у своїй відповіді від 05 травня 2017 року повідомило, що боржник ОСОБА_5 працював на даному підприємстві лише з 04 жовтня по 29 листопада

2016 року.

При цьому, 02 жовтня 2017 року державним виконавцем в ОСОБА_5 було взято пояснення, в якому останній повідомив, що його матеріальне становище не змінилося, а саме в нього відсутнє рухоме та не рухоме майно, рахунків в банках не має, ніде не працює та інших доходів не отримує.

03 жовтня 2017 року головним державним виконавцем зроблено запити до ПФУ та ДФСУ з метою встановлення місця роботи, отримання пенсії та наявності відкритих банківських рахунків у боржника.

Отже, суди встановили, що відповідно до відповіді ДВСУ станом

на 04 жовтня 2017 року джерела отримання доходів боржника відсутні, відкритих рахунків не має. Згідно з відповіддю ПФУ від 05 жовтня

2017 року, боржник ОСОБА_5 ніде не працював та пенсію не отримував. Відповідно до витягу з бази МВС України інформація про зареєстровані автотранспортні засоби за ОСОБА_5 відсутня.

10 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Шевченком Р. М. сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно з якою у боржника ОСОБА_5 відсутнє майно, яке підлягає опису та арешту.

Крім того, 08 грудня 2017 року Шевченком Р. М. зроблено виїзд за місцем проживання боржника для перевірки майнового стану, та складено акт про неможливість стягнення, оскільки за цією адресою відсутнє майно, яке підлягає опису та арешту.

Відповідно до пунктів 2, 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Залишаючи без задоволення скаргу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що виконавцем здійснені всі необхідні заходи, спрямовані на виконання рішення суду, та врахувавши, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та прийняв постанову про повернення виконавчого документа з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії головного державного виконавця є правомірними та прийнята постанова скасуванню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича, заінтересована особа - ОСОБА_5, на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ШевченкаРуслана Миколайовича,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк