Справа №463/6015/18
Провадження №2/463/523/19
УХВАЛА

судового засідання

05 лютого 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, надання дозволу на виготовлення додаткового паспорта, зобовязання передати дитину батькові для поїздки за кордон-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким:

надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон з донькою малолітньою ОСОБА_5 21.12.2011р.н. строком 20 днів у період з 15.06.2019р. по 10.08.2019р. до ОСОБА_6, Федеративної Республіки Німеччина, Республіки Італія, Турецької Республіки без згоди та супроводу матері дитини ОСОБА_4, в супроводі батька ОСОБА_1 з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання;

надати йому дозвіл на виготовлення додаткового паспорта громадянина України для виїзду за кордон на імя малолітньої ОСОБА_5 без згоди матері дитини ОСОБА_4;

зобовязати ОСОБА_4 передати дитину для поїздки за кордон строком на 20 днів у період з 01.07.2019р. по 20.08.2019р. до ОСОБА_6, Федеративної Республіки Німеччина, Республіки Італія, Турецької Республіки в супроводі батька ОСОБА_1 з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

Як на підставу позову посилається на те, що між ним та відповідачем існують напружені стосунки щодо контакту та доступу до дитини, а матері дитини не надає дозволу на виїзд дитини за кордон з батьком.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 463/6859/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Мотивує тим, що у зазначеній справі ОСОБА_4 просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька у супроводі матері терміном на час навчання у початковій школі протягом 3 років з обовязковим поверненням дитини до місця постійного проживання на час літніх канікул, а саме з 01 по 14 серпня щорічно. В свою чергу, в межах розгляду даної справи ОСОБА_1, серед іншого, просить надати дозвіл на виготовлення додаткового паспорта та зобовязати передати дитину позивачу за кордон строком на 20 днів без матері у період з 01.07.2019р. по 20.08.2019р. За таких обставин, результат розгляду справи № 463/6859/18 матиме важливе значення для встановлення всіх обставин даної справи, оскільки предмети позову в цих справах частково взаємовиключні.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, позивача та представника третьої особи, які проти обґрунтованості клопотання заперечили, суд приходить до висновку, що таке не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Положеннями ст. 251 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав за наявності яких суд зобовязаний зупинити провадження у справі. Зокрема п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено обовязок суду зупинити провадження у справі у разі обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.33 Постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Отже, визначальним у справі яка розглядається є те, чи буде відповідати найкращим інтересам дитини надання дозволу на виїзд її за кордон з батьком без згоди матері, що можливо встановити саме в межах розгляду цієї справи і що не зумовлює необхідності зупинення провадження у даній справі.

Вказане свідчить про те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі № 463/6859/18 не стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість розгляду даної справи і тому, в задоволенні клопотання належить відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 251, 260 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, надання дозволу на виготовлення додаткового паспорта, зобовязання передати дитину батькові для поїздки за кордон відмовити.

Повний текст ухвали суду складено 11.02.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.