Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
17 квітня 2019 року м. Теребовля
Теребовлянський районний суд в складі:
головуючого Малярчука В.В.
при секретарі Зіньковській Н.Д.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування заробітку, втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності у зв"язку із каліцтвом,-
ВСТАНОВИВ:
У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 не зявився, однак в матеріалах справи міститься його заява, згідно якої він позов підтримує та просить справу слухати в його відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення йому поштового відправлення (судової повістки), однак до суду не зявився і не повідомив про причини своєї неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив:
Відповідач ОСОБА_3 06 лютого 2003 року приблизно о 21 годині, перебуваючи поблизу свого господарства по вул. Глещавецькій в м. Теребовлі, випробовуючи пневматичну гвинтівку, безприцільно здійснив постріл в напрямку магазину "Волиця", в результаті чого позивачу ОСОБА_2 було влучено дробинкою в око, що спричинило останньому тяжке тілесне ушкодження.
Постановою Теребовлянського районного суду від 3 червня 2003 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.128 КК України, провадження у справі закрито.
Винним у заподіянні каліцтва ОСОБА_2 визнано ОСОБА_3
Згідно з довідкою до акту огляду серії ТЕР № 092589 від 14 червня 2005 року ОСОБА_2 є інвалідом III групи - інвалід з дитинства, довічно.
Як вбачається з позовної заяви висновк експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи від 05 листопада 2004 року втрата працездатності позивача ОСОБА_2 в процентному співвідношенні становить 45 % від загальної працездатності.
Позивач ОСОБА_2 в момент завдання шкоди каліцтвом і до цього часу не працює.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 1199 Цивільного кодексу України після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації потерпілий має право вимагати збільшення розміру відшкодування шкоди, пов'язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і після досягнення повноліття продовжує залишатися непрацездатним внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, завданого йому до повноліття, він має право вимагати відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто спричинену йому шкоду внаслідок каліцтва за період з січня 2013 року по жовтень 2015 року.

На даний час не має підстав для припинення відшкодування позивачу шкоди завданої каліцтвом.

Постановою Пленуму Верховного суду від 27 березня 1992 року за №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з подальшими змінами регламентовано розмір відшкодування шкоди у зв'язку з каліцтвом. В тім числі, згідно пунктів 11-13 даної постанови, даний розмір встановлюється в процентному співвідношенні між мінімальною заробітною платою та ступенем втрати професійної працездатності.

Законом України « Про Державний бюджет України на 2015 рік », в 2015 році мінімальна зарплата встановлена : з 01 січня 2015 року - 1218 гривень; з 01 вересня 2015 року - 1378 гривень.

Законом України « Про Державний бюджет України на 2016 рік », в 2016 році мінімальна зарплата встановлена з 01 січня 2016 року - 1378 грн., з 01 травня 2016 року -1450 грн., з 01 грудня 2016 року - 1550 грн.

Законом України « Про Державний бюджет України на 2017 рік », в 2017 році мінімальна зарплата встановлена в розмірі 3200 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» в 2018 році мінімальна зарплата встановлена в розмірі 3721 гривень.

Таким чином, заробіток (дохід), втрачений ОСОБА_2 внаслідок зменшенням працездатності внаслідок каліцтва, слід обчислювати з розрахунку з листопада 2015 року по листопад 2018 року, з врахуванням мінімальної заробітної плати та втрати працездатності на 45% від загальної працездатності, а саме :

З розрахунку з листопада 2015 року по 01 січня 2016 року :

1378 грн. х 45% = 620 грн. 10 коп. х 2 = 1240 грн. 20 коп.

З розрахунку з 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року :

1378 грн. х 45% = 620 грн. 10 коп. х 4 = 2480 грн. 40 коп.

З розрахунку з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року :

1450 грн. х 45% = 652 грн. 50 коп. х 7 = 4567 грн. 50 коп.

З розрахунку з 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року :

1550 грн. х 45% = 697 грн. 50 коп.

З розрахунку з 01 січня 2017 року по 01 січня 2018 року :

3200 грн. х 45 % = 1440 грн. 00 коп. х 12 = 17280 грн. 00 коп.

З розрахунку з 01 січня 2018 року по 01 листопада 2018 року :

3721 грн. х 45% = 1674 грн. 45 коп. х 10 = 16744 грн. 50 коп.

Загальна сума відшкодування становить 43010 грн.10 коп.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підлягають до задоволення, стягнувши з ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в користь ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в розмірі 43010 грн. 10 коп. - заробітку втраченого ним внаслідок зменшення загальної працездатності у зв"язку із каліцтвом.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями ст.131, 223, 263, 265 ЦПК України, частинами 1 та 2 статті 1195, частинами 3 та 4 статті 1199 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в користь ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в розмірі 43010 грн. 10 коп. - заробітку втраченого ним внаслідок зменшення загальної працездатності у зв"язку із каліцтвом.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

ГОЛОВУЮЧИЙ МАЛЯРЧУК В.В.