Провадження №: 4-с/752/89/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на дії та постанову Головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Надії Олексіївни, боржник: ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2018 року скаржник ПрАТ «Банк Фамільний» звернувся до суду з скаргою на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, вказуючи на те, що Голосіївським районним судом м. Києва від 26.02.2009 року прийнято рішення, котрим з ОСОБА_2 стягнуто на користь ТОВ «Банк Фамільний» суму заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 669 439,77 грн.

На виконання цього рішення Голосіївським районним судом м. Києва Голосіївським районним судом м. Києва 26.02.2010 року видано виконавчий лист № 2-1111, який був пред'явлений до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та відкрито виконавче провадження № 27608770.

15.06.2018 року у виконавчому провадженні № 27608770 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинською Н.О. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Як зазначено у постанові від 15.06.2018 року підставою для її прийняття є відсутність за боржником майна, на яке може бути звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, автотранспортних засобів, доходу. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці банку і підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вважало, що постанова від 15.06.2018 року головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н.О. про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною.

Щодо строків оскарження зазначило, що постанову від 15.06.2018 року було лише 03.10.2018 року тому вважає, що строк для звернення з скаргою було пропущено з поважних причини. Просило суд поновити строк для оскарження постанови про повернення виконавчого документа стягувачу; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н.О. та скасувати постанову від 15.06.2018 року.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження № 27608770, прийшов до наступних висновків.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, no. 14077/05 від 10.12.2009 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07 від 05.07.2012 року).

05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Відкриття виконавчого провадження - це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом.

Судом встановлено, що Голосіївським районним судом м. Києва від 26.02.2009 року прийнято рішення, котрим з ОСОБА_2 стягнуто на користь ТОВ «Банк Фамільний» суму заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 669 439,77 грн.

На виконання цього рішення Голосіївським районним судом м. Києва Голосіївським районним судом м. Києва 26.02.2010 року видано виконавчий лист № 2-1111, який був пред'явлений до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та відкрито виконавче провадження № 27608770.

15.06.2018 року у виконавчому провадженні № 27608770 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинською Н.О. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Як зазначено у постанові від 15.06.2018 року підставою для її прийняття є відсутність за боржником майна, на яке може бути звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, автотранспортних засобів, доходу. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці банку і підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, в якій зазначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Тобто, заборона щодо звернення на майно боржника передбачена ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, ОСОБА_2 не відноситься до органів електроенергетики чи теплопостачання, вугільної галузі та інших, щодо яких діють обмеження, передбачені спеціальними законами.

Спеціальним законом щодо ОСОБА_2 про заборону відчуження її майна є Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII, згідно якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем були здійснені звернення до органів ДПІ з проханням надати відомості про наявні рахунки боржника, здійснено арешт грошових коштів на банківських рахунках, відповідні постанови про арешт коштів направлені до банківських установ, здійснені запити до реєстраційних установ щодо реєстрації за боржником майна, виявлення корпоративних прав, майна, що перебуває у спільній власності. Однак, останні не дали позитивного результату.

З часу відкриття виконавчого провадження державний виконавець вживав заходів до виявлення рахунків та коштів у боржника, щоб стягнути їх в рахунок погашення боргу, вжив заходів щодо реалізації майна боржника, призначав виконавчі дії щодо виявлення та опису майна боржника, тобто, на думку суду, переконавшись у відсутності іншого майна для стягнення, державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу.

Отже, суд вважає, що державним виконавцем було здійснено комплекс дій, які визначені законом, для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Скаржником не спростовано, що в рамках виконавчого провадження виконавчим органом вживалось всіх необхідних та можливих заходів для належного примусового виконання рішення.

На думку суду, державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ч. 5 ст. Закону України 74 «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі частиною 1 статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців закріплено пункту 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що скаржником строк для подання скарги пропущений з поважних причин.

В той же час, суд вважає, що скарга не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягає до задоволення.

Окремо необхідно вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в строк протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, дана норма закону гарантує стягувачу, повторне звернення до органів виконавчої служби за виконанням рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447 -451 ЦПК України, суд -,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на дії та постанову Головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Надії Олексіївни, боржник: ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст ухвали виготовлено 29.03.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко