Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4094/18 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №279/4094/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 18 лютого 2019 року суддею Волковою Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.10.2018 (а.с. 17), просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 6680 грн. В обґрунтування позову зазначив, що на виконанні Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирської області (далі - Відділ) перебуває виконавчий лист № 279/403/18, виданий 15.05.2018 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 24.01.2018 і до досягнення нею повноліття. Відповідачка ухиляється від сплати аліментів, розмір заборгованості яких станом на 01.08.2018 складає 7000 грн, у зв`язку із чим вважає, що відповідно до ст. 196 СК України на користь одержувача аліментів має бути стягнута неустойка згідно наданого розрахунку в сумі 6680 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення.

На його думку, суд не врахував, що відповідачка не надала доказів виникнення заборгованості по аліментах не з її вини, хоча це є її обов`язком. Також, остання була повідомлена про час та місце розгляду справи і не скористалася своїм правом подати відзив на позов, обґрунтувавши свої заперечення проти позову. Крім того, вважає, що ним правильно визначений період нарахування пені, зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, а також відсутність обмежень періоду нарахування пені у ст. 196 СК України, яка передбачає її нарахування за кожен день прострочення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав. Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.04.2018 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 24.01.2018. Дане рішення набрало законної сили 15.05.2018 (а.с. 9).

22.05.2018 державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання даного судового рішення (а.с. 10).

Як вбачається із розрахунку заборгованості із сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем Відділу, ОСОБА_2 у період з січня 2018 року по серпень 2018 року не сплачувала аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим за нею рахується заборгованість на користь ОСОБА_1 , яка станом на 01 серпня 2018 року становила 7000 грн (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність вини відповідачки у виникненні заборгованості, а також, що остання була обізнана про наявність судового рішення про стягнення з неї аліментів та здійснення примусового виконання такого рішення.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме відповідачка мала довести відсутність винної поведінки у виникненні заборгованості не узгоджуються із положеннями ст. 81 ЦПК України. Норми процесуального закону не знімають обов`язку із позивача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У даних спірних правовідносинах доведенню підлягають обставини винної поведінки відповідачки у виникненні заборгованості.

Разом з тим матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів, що остання була обізнана про наявність рішення про стягнення з неї аліментів, відкриття виконавчого провадження з його виконання, тобто необхідність сплати аліментів.

Будь-яких клопотань про витребування таких доказів представник позивача, який є адвокатом, ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не заявляв.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 травня 2019 року.