Справа № 184/184/19
Номер провадження 2-о/184/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Малашиної Ю.Б.,

секретаря судового засідання - Попівніч Н.І.,

за участю заявника - ОСОБА_1,

заінтересованої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_2, виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою та просив суд встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини однією сім'єю з матір'ю - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10.

Заявник у заяві вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла його матір - ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Інші дві частки зареєстровані на праві власності по 1/3 частки на ім'я заявника та на ім'я його брата - ОСОБА_2 Заповіт на випадок своєї смерті мати не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є заявник та його брат. Протягом шести місяців після смерті матері ОСОБА_1 не звертався до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини з причини, але фактично він прийняв спадщину, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини він постійно проживав разом з матір'ю в будинку АДРЕСА_2 близько двох років на протязі 2017 -2018 років до дня її смерті, вів спільне господарство, оскільки остання потребувала за станом свого здоров'я та віком стороннього догляду. За час проживання з нею заявник турбувався про матір, забезпечував їй необхідний догляд. Коли заявник звернувся до приватного нотаріуса Бойко Л.П. для оформлення спадщини, остання повідомила, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, та немає доказів його постійного проживання з матір'ю. Постановою від 15.01.2019 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, пояснив, що після смерті його матері - ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. На час відкриття спадщини він постійно проживав разом з матір'ю в будинку АДРЕСА_2 близько двох років на протязі 2017 -2018 років до дня її смерті, в будинку також проживала його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_7, вели спільне господарство, харчувалися разом, турбувалися. Коли заявник звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, остання повідомила, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заявника про встановлення факту, що має юридичне значення визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення.

Заінтересована особа - представник виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши заявника, заінтересовану особу, свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги заявником про встановлення факту підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_6, матір'ю - ОСОБА_3, актовий запис №30 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла у віці 73 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 339 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.10.2003 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване на ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частки кожному (а.с.9).

Даний факт підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «НМБТІ» №1775319 від 21.10.2003 року (а.с.10).

Відповідно до акту МКП «Житлкомсервіс» від 15.03.2019 року встановлено зі слів сусідів, що в будинку АДРЕСА_2 фактично з жовтня 2016 року без реєстрації проживала ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, до смерті була зареєстрована по АДРЕСА_1, яка була матір'ю ОСОБА_1). Також встановлено, що вони мешкали до дня смерті ОСОБА_3 (а.с.36).

Постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. від 16.01.2019 року відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що заяви про прийняття спадщини не були подані нотаріусу в передбачений законом строк, згідно ст.ст. 1269-1270 ЦК України (а.с.12).

Таким чином, встановлення факту сумісного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення внаслідок того, що від нього залежить виникнення майнових прав ОСОБА_1 на спадкове майно, що залишилося після смерті матері.

В матеріалах справи наявна копія спадкової справи №9/2019, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено: інформація про спадкодавця - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_10, спадкова справа має номер у Спадковому реєстрі - 63604449, стан - чинний, місце заведення - Дніпропетровська обл., Покровський міський, приватний нотаріус Бойко Л.П., дата заведення - 15.01.2019 року (а.с.18-20).

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_2, заявник є її чоловіком. Після смерті свекра мати заявника - ОСОБА_3 проживала по АДРЕСА_1. Потім стала погано себе почувати, було запаморочення голови. В січні 2017 року на сімейній нараді було вирішено забрати її жити до них по АДРЕСА_2, де проживає заявник, вона та проживала їх донька. Вони вели спільне господарство, вели спільний бюджет, спільно харчувалися. В ОСОБА_3 була окрема кімната в будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з заявником та заінтересованою особою по справі. З заявником раніше працювали разом. Коли в 2018 році приїжджав до ОСОБА_1 на рибалку, то в будинку по АДРЕСА_2 бачив ОСОБА_3, вона там проживала. Заявник в подальшому сказав йому, що вона померла.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_3. З заявником та заінтересованою особою по справі вони сусіди. Пояснила, що мати - ОСОБА_3 - мати заявника, проживала з ним та його дружиною ОСОБА_5 Коли йшла на роботу зранку, то інколи віталася. ОСОБА_3 проживала у них приблизно з 2017 -2018 року. ОСОБА_5 говорила, що мати проживала в них, так як потребувала допомоги та нагляду.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України). Як встановлено у судовому засіданні заявник не відмовлялася від прийняття спадщини.

Частиною 2 ст.2 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон) встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно ст. 67 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Відповідно до п.4.11. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок) для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (п.1 Глави 12 Розділу І вищезазначеного Порядку).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч.1 ст. 1221 ЦК України).

У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили (п.1.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку).

Крім того, як зазначено в п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. При цьому фізична особа може мати кілька місць проживання.

Як зазначено у ст.3 Закону місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; натомість місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи наведені норми законодавства, пояснення заявника, заінтересованої особи, показання свідків, письмові докази щодо входження до спадкового майна 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що місцем проживання ОСОБА_3 в період з 2017 року до моменту її смерті - до ІНФОРМАЦІЯ_10 була адреса: АДРЕСА_2, де вона проживала разом з сином - ОСОБА_1

З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованих осіб, зважаючи на те, що заявник довів перед судом факт проживання ОСОБА_3 в період з 2017 року до смерті - до ІНФОРМАЦІЯ_10 в житловому будинку АДРЕСА_2 та факт свого проживання на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою, суд вважає, що вказані заявником вимоги є обґрунтованими, які підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, судом береться до уваги загальновідомі обставини того, що на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» №1037 -VIII від 17.03.2016 року місто Орджонікідзе перейменовано на місто Покров.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 76, 81, 259, 263, 265, 268, 293, 294, 315 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 2,3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, заінтересовані особи - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, місцезнаходження: вул. Центральна, 48 в м. Покров Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, на час відкриття спадщини однією сім'єю з матір'ю - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 08.04.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина