Справа № 648/3645/18
Провадження № 2/648/215/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

при секретарі судового засідання Кравченко В.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвоката Міхалкова В.С.,

відповідача Борткової Л.В .

представника відповідача-адвоката Оніщенко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білозерка Херсонської області у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради Борткової Лариси Валентинівни про визнання дій по розподілу педагогічного навантаження неправомірними та скасування наказу про розподіл педагогічного навантаження, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання дій по розподілу педагогічного навантаження неправомірними та скасування наказу про розподіл педагогічного навантаження у 2018-2019 роках. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що з 1992 року працював на посаді вчителя історії у Надеждівській загальноосвітній школі I-III ступенів Білозерської районної ради Херсонської області, однак в листопаді 2015 року був звільнений із займаної посади у зв`язку з переходом на виборну посаду Надеждівського сільського голови, разом з тим, за ним було залишено години педагогічного навантаження за зовнішнім сумісництвом.

30.08.2018 року звернувшись до директора Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради із заявою про надання можливості виконувати викладацьку роботу на посаді учителя історії у 2018-2019 роках, отримав відмову у наданні навчального навантаження, з підстав розподілення педагогічною радою навчального навантаження між штатними працівниками закладу та у зв`язку з відсутністю вільних годин. Вважає вказані дії відповідача - директора Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради Барткової Л . В ., неправомірними, оскільки згоду на зменшення його обсягу педагогічного навантаження ним надано не було, крім того, кількість годин у 2018-2019 роках в порівняні з 2017-2018 роками не зменшилася. Крім того, зазначив, що вказані дії відповідача повинні бути погоджені з профспілковим комітетом, що нею зроблено не було та свідчить про порушення процедури розподілення навчального навантаження.

Ухвалою судді від 30.11.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 04.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про перехід від розгляду справи у порядку спрощенного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених у відзові на позовну заяву, вказавши, що позивач - ОСОБА_1 у зв`язку з обранням його на виборну посаду Надеждівського сільського голови, був звільнений з посади вчителя історії на підставі Наказу №74 від 03.11.2015 року згідно п.5 ст.36 КЗпП України, проте були залишені години педагогічного навантаження за зовнішнім сумісництвом. Позивач працював за зовнішнім сумісництвом у Надеждівському закладі повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради, про що свідчить наявний в матеріалах справи Наказ про розподіл педагогічного навантаження у 2017-2018 навчальних роках.

Разом з тим, 31.05.2018 року відповідачем - директором Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради, на підставі заява позивача його було звільнено з посади вчителя історії з 31.05.2018 року за згодою сторін та було видано Наказ №24 від 31.05.2018 року про звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням терміну трудової угоди, з яким позивача було ознайомлено та останнім оскаржено не було.

30.08.2018 року о 13:00 год. на адресу відповідача - директора Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради Барткової Лариси Валентинівни, надійшла заява від позивача з проханням надати йому можливість виконувати викладацьку роботу на посаді вчителя історії Надеждівського ЗПЗСО у 2018-2019 навчальних роках, на що позивачу було відмовлено та роз`яснено, що 30.08.2018 року о 10:30 год. педагогічною радою навчального закладу розподілено навантаження між штатними працівниками, вільних годин не залишилося, про що свідчать відповідні докази, долучені до відзиву.

З огляду на вищевказане, вважали вимоги позивача необґрунтованими, та такими, що не містять предмету спору, оскільки викладені позивачем обставин не порушують прав позивача, у зв`язку з відсутністю трудових правовідносин позивача з Надеждівським закладом повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити, надали відповідь на відзив, в якому зазнали, що посилання відповідача на наказ від 31.05.2018 року про звільнення позивача жодним чином не свідчить про бажання позивача припинити трудові відносини з навчальним закладом, оскільки видання зазначеного наказу є установленою практикою навчальних закладів, а саме: звільнення вчителів-сумісників наприкінці навчального року з подальшим їх працевлаштуванням на початку наступного навчального року, для економії бюджетних коштів. Також зазначив, що вказаний наказ має формальний характер з огляду на те, що підставою для його винесення зазначено «за закінченням терміну угоди», що не відповідає змісту його заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 118 КЗпП України передбачено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , був працевлаштований в Надеждівській середній школі (яка з 21.06.2018 року перейменована в Надеждівську загальноосвітню школу I-III ступенів Білозерської районної ради Херсонської області) а саме: з 11.10.1992 року по 22.04.1999 року на посаді вчителя історії, з 23.04.1999 року по 29.11.1999 року на посаді заступника директора школи з виховної роботи, з 30.11.1999 року на посаді вчителя історії та був звільнений з займаної посади 23.11.2015 року, у зв`язку з переходом на виборну посаду Надеждівського сільського голови згідно п.5 ст.36 КЗпП України, із залишенням годин педагогічного навантаження за зовнішнім сумісництвом. Вказане також підтверджується Наказом №302, виданим 03.11.2015 року відділом освіти, молоді та спорту Білозерської районної Державної адміністрації Херсонської області.

Крім того, з вказаної трудової книжки вбачається, що рішенням Білозерської селищної ради від 07.11.2017 року повноваження ОСОБА_1 . як голови Надеждівської сільської ради - завершено, на підставі ч.2 ст.8 ЗУ «Про добровільне об`єднання територіальних громад. Разом з тим, рішеннями Білозерської селищної ради від 07.11.2017 року та 22.06.2018 року, на ОСОБА_1 покладено обов`язок старости у селах Надеждівка, Зорівка, Знамянка Білозерського району Херсонської області до проведення перших виборів старост на території Білозерської об`єднаної територіальної громади, та в подальшому обрано на посаду старости Надеждівського старостинського округу Білозерського району Херсонської області.

Також судом встановлено, що Відділом освіти, культури, молоді та спорту Білозерької селищної ради Надеждівський заклад повної загальної освіти Білозерської селищної ради, на підставі заяви позивача від 31.05.2018 року, складено Наказ №24 від 31.05.2018 року про звільнення позивача - ОСОБА_1 , з посади вчителя історії, правознавства Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради за сумісництвом з 31.05.2018 року, у зв`язку із закінченням терміну трудової угоди, п.2 ст.36 КЗпП України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем 30.08.2018 року направлено заяву на ім`я відповідача - директора Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради Барткової Лариси Валентинівни про надання йому можливість виконувати викладацьку роботу на посаді вчителя історії Надеждівського ЗПЗСО у 2018-2019 навчальних роках. Проте відповідачу було відмовлено у задоволенні заяви та повідомлено, що 30.08.2018 року на виконання вимог Закону України «Про загальну середню освіту», Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, підпункту «е» пункту 20 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України, затверджені наказом Міністерства освіти і науки України від 20.12.1993 року № 455 (зі змінами), Педагогічною радою Надеждівського ЗПЗСО, розподілено навантаження між штатними працівниками, та вільних годин не залишилося, про що свідчить Наказ №36 від 30.08.2018 року, про розподіл навантаження між педагогічними працівниками Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради Херсонської області на 2018-2019 навчальні роки.

Крім того, суд не приймає в якості допустимих та належних доказів свідчення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були свідками обставин розподілу педагогічного навантаження у 2018-2019 роках, оскільки вони не впливають на суть спору.

Таким чином, судом встановлено, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про надання йому можливість виконувати викладацьку роботу на посаді вчителя історії Надеждівського ЗПЗСО у 2018-2019 навчальних роках, останній не перебував у трудових відносинах з Надеждівським закладом повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради Херсонської області, не був членом трудового колективу та профспілкової організації.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження заявника щодо відсутності фактичного наміру припинити трудові відносини та його посилання на усталену практику, оскільки згідно з діючим законодавством про працю, трудові відносини працівника з підприємством, установою, організацією оформлюються щляхом укладення трудового договору, підписанням угоди, виданням відповідного наказу, тощо.

Згідно ст.16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення ч.1 ст.13, п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати,

За загальним правилом (ч. 1 ст. 5 ЦПК України) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч.2 ст.5 ЦПК України).

Вказане з урахуванням положень ч.1 ст.2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено - позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту - суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень ч.2 ст.5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання дій по розподілу педагогічного навантаження неправомірним та скасування наказу про розподіл педагогічного навантаження у 2018-2019 роках, будь яких юридичних наслідків для позивача не мають та не порушують його прав, у зв`язку з відсутністю трудових правовідносин позивача з Надеждівським закладом повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки в судовому засіданні не знайшла своє підтвердження та обставина, що незаконними діями відповідача відбулося порушення трудових прав позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 263-265, 272, 277-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.118, 221, 232, 233 КЗпП України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до директора Надеждівського закладу повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради Борткової Лариси Валентинівни про визнання дій по розподілу педагогічного навантаження у Надеждівському закладі повної загальної середньої освіти Білозерської селищної ради неправомірними та скасування Наказу №36 від 30.08.2018 року "Про розподіл навантаження між педагогічними працівниками на 2018-2019 навчальні роки" - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Суддя Рибас А.В.