П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„10" квітня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/672/17

Номер провадження 22-ц/804/914/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 липня 2017 року головуючого судді Кузнецова Д.В. із складанням повного тексту судового рішення 13 липня 2017 року по цивільній справі про відшкодування майнової та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та немайнової шкоди,мотивуючи позовні вимоги тим,що вона є власником квартири АДРЕСА_2. 05 липня 2016 року, 23 серпня 2016 року та 06 жовтня 2016 року відбулося затоплення її квартири, яке сталося внаслідок неналежного використання несправною душовою кабіною ОСОБА_2, якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У зазначені періоди до квартири позивача приходили представники ЖКП Іллічівського району та складали акти про залиття квартири з вини власника квартири АДРЕСА_1, в приписах яких зазначалось про необхідність проведення робіт по заміні піддону в душовій кабіні відповідача, проте зазначені приписи відповідач ігнорує. На неодноразові прохання позивача оглянути пошкодження та відшкодувати завдану шкоду, відповідач не реагує.З урахуванням уточнених позовних вимог,просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 2880 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 2880 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 800 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 2000 грн., судовий збір в сумі 1280 грн., а всього 6960 грн.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що вона належним чином не була повідомлена про дату розгляду справи, судом не з'ясовано місце її реєстрації, що позбавило її можливості бути присутньою в судових засіданнях, надати докази щодо відсутності її вини та викласти доводи стосовно заявлених вимог. Також вказує, що судом в ухвалі від 15 січня 2018 року, не вірно зазначено, що нібито вона пояснювала, що в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживала її родичка, оскільки нею зазначено лише про те, що на теперішній час у вказаній квартирі живе її родичка, а на час розгляду справи в вказаній квартирі ніхто не мешкав. На зазначення суду про те, що огляд квартири позивача проводився в присутності її родички ОСОБА_4 тому що в висновку експерта є її підпис, вказує, що ОСОБА_4 є її сестрою, до літка 2018 року вона зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя, не підтримувала з нею зв'язок та місце її мешкання було невідоме. Крім того, посилання суду на те, що вона була повинна повідомити її про наявність судового спору, суперечить діючому законодавству , так як законом не передбачено повинність родича повідомляти про надходження поштових повідомлень. Зазначає, що при ухваленні рішення, судом не звернуто уваги на те що, позивачем не надано суду жодного допустимого доказу, що вона є заподіювачем шкоди. Крім того, судом не прийнято до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №7/с від 25 травня 2017 року, в якому вказано, що встановити причину залиття квартири не є можливим через сплив часу. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала. Зауважує, що для стягнення моральної шкоди, необхідно надати докази на підтвердження того, що особа їх понесла.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України ,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Кальна А.Г. підтримала доводи апеляційної скарги. У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_2 у судове засідання не з*явилася,належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 27 березня 2019 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.10-12 за № 751 (а.с.162).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,а рішення суду скасування, з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є співвласником однокімнатної квартири АДРЕСА_2.Також, співвласником квартири є її син, ОСОБА_3, який визнав факт повного утримання квартири виключно позивачем, що надає позивачу право на одноосібне отримання всіх сум в рахунок заподіяної шкоди квартирі.

У вказаній квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується копією особового рахунку.

05 липня 2016 року, 23 серпня 2016 року та 06 жовтня 2016 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_2, про що працівниками ЖКП Іллічівського району було складено акти за участю членів комісії, які підтвердили факт залиття вказаної квартири (а.с.9-11). 23 серпня 2016 року та 14 вересня 2016 року власнику квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 було направлено ЖКП Іллічівського району міста Маріуполя приписи з приводу провести роботи по заміні піддону в душовій кабіні (а.с.7-8).

21 лютого 2017 року працівниками ЖКП «Керуюча компанія «Кальміуська» було складено акт, яким встановлено систематичне залиття квартири АДРЕСА_2, внаслідок недбалого ставлення мешканців квартири АДРЕСА_1, що поверхом вище. В результаті власнику квартири заподіяна шкода: відпали шпалери, виявлені грибкові утворення, прогнили дерев'яні полиці, пошкоджено пофарбований шар зі стін.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 84449691 від 06 квітня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив з того,що вина відповідача ОСОБА_2 ,яка є власником квартири АДРЕСА_1 та використовує несправну душову кабіну, у залитті квартири АДРЕСА_2 05 липня 2016 року, 23 серпня 2016 року та 06 жовтня 2016 року, встановлена актами, складеними комісією ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя. Визнаючи розмір майнової шкоди ,суд в основу рішення поклав висновок судової будівельно-технічної експертизи №7/с від 25 травня 2017 року,відповідно якого вартість ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень в квартирі АДРЕСА_2, складає 2880 грн. Ухвалюючи рішення в частині морального відшкодування в сумі 2 000грн., суд врахував доводи позивача ,яких вона зазнала у зв*язку із пошкодженням її майна .

З такими висновками суду погодитись не можна з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, що призвело до неповного з*ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач скаржиться на те, що неповідомлення її про дату і час розгляду справи унеможливило врахування судом істотних обставин.

На підставі ст. 224 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення рішення) суд обов'язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення рішення). При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання на 11 липня 2017 року , коли було постановлене оскаржене судове рішення, відповідач взагалі не викликався, судові повістки надсилалися за адресою квартири АДРЕСА_1 ,де вона не зареєстрована та не проживає .

Дані обставини робили неможливим ухвалення заочного рішення за ст. 224 ЦПК України.

Отже, відповідач, у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

На противагу цим положенням судом першої інстанції було ухвалено рішення без повідомлення відповідача, що призвело до позбавлення його можливості заперечувати проти твердження позивача.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов'язковому скасуванню.

Вирішуючи спір по суті і ухвалюючи нове рішення про задоволення позову,суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальними правилами деліктних зобов'язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу наведеної статті ЦК України та роз'яснень, наданих в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р., вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Вина відповідача ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 та використовує несправну душову кабіну, у залитті квартири АДРЕСА_2 05 липня 2016 року, 23 серпня 2016 року та 06 жовтня 2016 року, встановлена актами, складеними комісією ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №7/с від 25 травня 2017 року,вбачається ,що встановлення факту,дати та причини залиття по актам від 05 липня 2016 року,від 23 серпня 2016 року та 06 жовтня 2016 року , не потребують спеціальних знань в галузі будівництва.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування своєї провини або підтвердження вини інших осіб у заподіянні шкоди, що є підставою для висновку про наявність такої вини у відповідача.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Беручи до уваги вказані норми ЦК України і наявні акти житлово-будівельного підприємства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями або бездіяльністю відповідача, допущення ним неналежного використання душової кабіни над квартирою позивача, що призвело до залиття нижніх приміщень позивача та завдання їй матеріальної шкоди.

Обговорюючи питання про розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №7/с від 25.05.2017 року, вартість ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень в квартирі АДРЕСА_2, складає 2880 грн.

Згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р. (з подальшими змінами) потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Таким чином ,сума матеріальної шкоди, завдана ОСОБА_1 залиттям квартири АДРЕСА_2, дорівнює 2880 грн., яка підлягає стягненню в повному розмірі.

Крім завданої матеріальної шкоди позивач просить стягнути моральну шкоду в сумі 2 000 грн. Вказані вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У відповідності із пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

З урахуванням наведенного,суд апеляційної інстанції вважає, що позивачу, як власнику пошкодженого нерухомого майна, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Розмір, якої визначений позивачем та становить 2 000 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер та тривалість порушення прав позивача, дії відповідача при настанні негативних наслідків та залиття приміщення, періодичність та тривалість залиття, розмір завданої матеріальної шкоди, істотність вимушених змін у житті позивача та обсяг необхідних дій для відновлення попереднього становища і відновлення первісного стану приміщення, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідачем ,окрім викладених заперечень в апеляційній скарзі ,не було надано суду жодних доказів про те, що шкоди завдано не з її вини. Відсутність підпису відповідача в актах залиття не спростовує доводів про залиття квартири позивача.

Позивачем надано достатньо доказів для висновку про причини залиття квартири та про особу з вини якої таке залиття сталось. Проте вказане відповідачем жодним доказом не спростовано.

Як встановлено судом апеляційної інстанції житловий будинок АДРЕСА_2 вважається будинком готельного типу ,та у квартирі відповідача за проектом , не було передбачено встановлення ванної чи душової кабіни.

Як вбачається з матеріалів справи в квартирі АДРЕСА_1,що належить відповідачу на праві власності,зареєстровані як члени сім*ї : мати відповідача ОСОБА_7 та сестра ОСОБА_4 З висновку експерта вбачається,що саме сестра відповідача була присутня 18 травня 2017 року при огляді квартири позивача . Посилання в апеляційній скарзі на аморальний спосіб життя сестри у 2018 році є недоречним ,оскільки події залиття квартири відбувалися у 2016 році,відповідач є власником житла та обов*язок утримувати майно покладено саме на власника.

Крім того,сама відповідач в заяві про перегляд заочного рішення ,та в апеляційній скарзі зазначала про те,що якось позивач зверталась до неї в грубій формі,повідомляючи ,що у неї мокра стеля,та вона порадила позивачу звернутися до ЖПК,так як у неї у ванній кімнаті було сухо,душова кабіна не протікала. Проте,жодного акту про відсутність протікань ,з метою уникнення конфлікту , відповідачем самостійно ініційовано не було,фактично відповідач усунулась від з*ясування причин такого звернення до неї позивача .

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження вина відповідача, протиправність його поведінки та причинний зв*язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою відповідача, що дає суду підстави для стягнення з відповідача на користь позивача завданої внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди, розмір якої підтверджений висновком експерта.

Невиконання обов'язків як власника нерухомого майна привело до пошкодження майна позивача, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність вини в заподіянні шкоди. Оскільки було пошкоджено майно позивача,з врахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості , суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування шкоди, позивач на підтвердження факту завдання шкоди за участю відповідача, розміру завданої шкоди, а також факту, що відповідач є заподіювачем шкоди надав належні та достатні докази,які досліджені судом апеляційної інстанції.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову згідно із вищенаведеного мотивування.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, крім іншого, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз.

Згідно із наявною у справі квитанцією вбачається, що позивач сплатила суму судового збору у розмірі 1280 грн.(а.с.22) та 800 грн. експерту за проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.78). Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати ,пов*язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача .

Відповідно до ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки ціна позову складає 4 880 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 липня 2017 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення .

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,яка народилася у місті Маріуполь Донецької області, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася у с.Новотроїцьке Волноваського району, Донецької області , ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_2, матеріальну шкоду у розмірі 2 880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят ) грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 800 (вісімсот) грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 2 000 (дві тисячі ) грн. , судовий збір у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят ) грн., а всього 6 960 (шість тисяч дев'ятсот шістдесят ) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2019 року .

Судді: