Ухвала

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 646/12815/16-ц

провадження № 61-6052ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року та касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», ОСОБА_3, ОСОБА_4, про порушення прав споживача та визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із указаним позовом, який в подальшому уточнила, та остаточно просила визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» (далі - ПАТ «Харківміськгаз»), що полягають у пред'явленні їй вимоги надати договір-приєднання з відміткою про згоду її співвласника ОСОБА_3 на укладання договору розподілу природного газу між нею та ПАТ «Харківміськгаз»; визнати укладеним договір про розподіл природного газу за адресою: АДРЕСА_1, між ПАТ «Харківміськгаз» та нею; зобов'язати ПАТ «Харківміськгаз» підключити опалювальний газовий прилад у будинку за адресою: АДРЕСА_1

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником частини будинку по АДРЕСА_1, співвласником є її дядько ОСОБА_3

30 липня 2012 року ПАТ «Харківміськгаз» уклало з ОСОБА_3 договір про газопостачання будинку. На момент звернення із цим позовом, будинок є спільною частковою власністю, частини в натурі не виділені. Будинок має єдину систему опалення. В будинку є одна газова плита та один опалювальний прилад спільного користування. Внаслідок незаконних дій ПАТ «Харківміськгаз» позивач позбавлена можливості користуватися опалювальним приладом.

24 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_3 працівниками ПАТ «Харківміськгаз» житловий будинок було відключено від системи газопостачання та опломбовано АГВ, не зважаючи на заперечення позивача з приводу таких дій.

22 жовтня 2015 року за дорученням позивача її чоловік ОСОБА_2 звернувся до Південного управління газового господарства ПАТ «Харківміськгаз» з заявою про підключення АГВ. На свою заяву він отримав відмову на тій підставі, що договірні відносини у ПАТ «Харківміськгаз» є тільки з одним з співвласників - ОСОБА_3

ОСОБА_1 стверджувала, що ПАТ «Харківміськгаз» порушує її право як споживача комунальних послуг, посилаючись на те, що за її адресою відсутній договір розподілу природного газу. Вказувала, що не згодна з тим, що на цей час договір від 30 липня 2012 року припинив свою дію у зв'язку зі зміною постачальника природного газу, яким з 01 липня 2015 року є ТОВ «Харківгаз Збут» та вимогою надати письмовий дозвіл співвласника на укладення договору. Переконувала, що договори газопостачання, на підставі яких побутові споживачі природного газу в України отримували цю послугу до 01 липня 2015 року є підставою для автоматичного укладання договорів з новими господарюючими об'єктами, що надають населенню послуги з розподілу та постачання природного газу. Зазначала, що вона є споживачем, якого Кодекс газорозподільних систем відносить до категорії фактично підключених до/через ГРМ споживачі, тобто більшості споживачів України, газове обладнання яких було на законних підставах встановлено та належним чином зареєстровано до моменту появи нового постачальника природного газу, та які отримували послуги газопостачання на підставі раніше укладених договорів.

Крім того, позивач переконувала, що ПАТ «Харківміськгаз» на її звернення від 16 червня 2016 та 11 липня 2016 про приєднання до умов Типового договору двічі відмовив з посиланням на відсутність згоди співвласника на укладання таких договорів.

Позивач стверджувала, що права співвласників в разі визнання укладеним договору з ПАТ «Харківміськгаз» не порушуються, оскільки відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Типового договору Оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і в порядку визначеному Договором. Обов'язок надати позивачу послугу з транспортування газу, який він купує у постачальника, до дверей його будинку, не порушує права інших співвласників. Просила врахувати, що фактично вона вже є споживачем послуг відповідача. Посилалася на положення Кодексу газорозподільних систем, затверджений 30 вересня 2015 року постановою № 2494 НКРЕКП, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 015 року за № 1379/27824, яким визначено порядок приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, положеннями Типового договору, цивільного законодавства України, Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про житлово - комунальні послуги».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

18 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

29 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційні скарги та додані до них матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року та касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», ОСОБА_3, ОСОБА_4, про порушення прав споживача та визнання договору укладеним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак