_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4056/18
Провадження № 2/520/1884/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків Олени Василівни,

секретаря судового засідання - Белінської Ганни Сергіївни,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в особі законних представників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

04.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратившим право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов пред`явлено на підставі положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито провадження по справі.

22.06.2018 року законним представником неповнолітнього відповідача - ОСОБА_4 до суду надано відзив на позов.

11.09.2018 року до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника, а також надано висновок з питання визнання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування.

12.12.2018 року ухвалою суду витребувано докази.

18.01.2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено розгляд по суті.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 посилається на те, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,34 кв.м., житловою - 17,44 кв.м, надавалась на підставі ордера матері позивача ОСОБА_6 , позивачу та його сестрі /на той час ОСОБА_5/, а в подальшому ОСОБА_5 Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03.03.2015 року за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_1 - відповідача по справі ОСОБА_5 визнано такою, що втратила право користування житлом. Мати позивача та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В спірній квартирі зареєстровані син сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивач ОСОБА_1 Позивач стверджує, що неповнолітній син сестри не мешкає в квартирі разом з матір`ю з 2010 року, після того як батько дитини був виселений із квартири на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2010 року. Позивач доводить, що дитина мала доступ до житла, ніхто не чинив йому перпешкод в користуванні житлом, але син проживав разом з батьками в АДРЕСА_3. Дитина відвідує школу в Чорноморці.

Представник відповідача - батько ОСОБА_4 надав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав та заявив, що позивач змінив ключі у вхідній двері квартири, в якій дитина проживала на час смерті бабусі, але через три дні після смерті бабусі вони не змогли потрапити до квартири. Батько дитини підтвердив суду, що він був виселений з квартири рішенням суду, він має реєстрацію в Одеській області в напівзруйнованому житловому будинку, який належить дружині товариша. Мати дитини після рішення суду була виписана з квартири та реєстрації не має з 2010 року. Сім`я ОСОБА_3 дійсно проживає в Чорноморці , винаймає житло, син відвідує школу в Чорноморці. Щодо витрат на утримання житла сторона відповідача посилалась на наявність квитанції про сплату комунальних послуг.

Представник третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради Андрушкевич М.Г. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, а також надала висновок з питання визнання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування. Згідно наданого висновку третя особа вважає неможливим визнання вказаної дитини такою, що втратила право користування житлом.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Квартира АДРЕСА_1, житловою площею - 17,44 кв.м, надавалась на підставі ордера № 290 серія КР від 26.04.1989 року /рішення виконкому Київської райРади народних депуитатів м.Одеси від 21.04.1989 року № 210/, матері позивача ОСОБА_6 , складом сім`ї три особи: позивач ОСОБА_9 , син та ОСОБА_5 , дочка. /а.с.6/ .

Станом на 22.01.2018 року на спірній житловій площі зареєстровані: ОСОБА_6 , 1954 р.н. , без реєстрації; ОСОБА_3 , онук, 2006 р.н ., зареєстрований 05.07.2006 року; ОСОБА_1 , син, 1983 р .н ., зареєстрований 23.05.2002 року, що вбачається з довідки №94 від 22.01.2018 року, виданої дільницею №6 КП "ЖКС "Чорноморський" /а.с. 8/. При цьому наявна інформація, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

08.07.2010 року Київський районний суд м.Одеси задовольнив позов ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , та виселив без надання іншого житла ОСОБА_4 , з квартири АДРЕСА_1 . Рішення набрало чинності 19.07.2010 року /а.с. 11-13/.

03.03.2015 року Київський районний суд м.Одеси задовольнив позов ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання її такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 /а.с. 14/.

29.11.2017 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена та рішення Київського районного суду м.Одеси від 03.03.2015 року залишено без змін /а.с.15-16/.

01.04.2017 року ОСОБА_6 , 1954 р.н. , померла у віці 62 років, що слідує зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Одеський міським відділом державної реєстрації цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 3598 від 02.04.2017 року /а.с.7/.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 688, що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого в вересні 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі. Батьками вказані: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.10/.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уклали шлюб 23.06.2007 року, актовий запис №485, що вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси /а.с.48/.

На теперішній час сторона відповідача: неповнолітній відповідач та його батьки проживають разом за адресою: АДРЕСА_3.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи законний представник відповідача батько ОСОБА_4 05.11.2018 року до суду надав ксерокопію технічного паспорту будинку по АДРЕСА_3 , що перебуває в користуванні ОСОБА_17, як доказ на підтвердження відсутності будь-яких прав у сім`ї ОСОБА_3 на вказане житло, яке вони винаймають. При цьому договору оренди/найму житла суду надано не було. Також ОСОБА_4 надав відповідь на його ім`я, надіслану 17.09.2018 року, за адресою проживання - АДРЕСА_3 , отриману ним від Таїровського ВП Київського відділу поліції в м. Одесі. З відповіді слідує, що звернення ОСОБА_4 щодо фіксації факту перешкоджання входу до квартири, де зареєстрований син ОСОБА_4 , надане до поліції 10.09.2018 року, розглянуте. Наданий письмовий доказ було витребувано разом з усіма матеріалами ЖЄО №17438 та висновок поліції № 4395 згідно ухвали суду від 12.12.2018 року.

Досліджені матеріали ЖЄО №17438 містять звернення ОСОБА_4 та його пояснення, надані дільничому. Разом зі зверненням до поліції надані позовна заява ОСОБА_1 та відзив на неї, підготовлений ОСОБА_4 Дільничим складенно рапорт щодо виходу за місцем знаходження квартири, де ним встановлено, що є заміна замка, та є перешкода до входження до квартири. Як пояснив ОСОБА_4 , він разом з сином та дільничим були на місці виходу, надані ним ключі до квартири не дозволили відкрити двері до квартири. Оскільки підійшов тільки один ключ до замка вхідних дверей квартири. Дані докази судом не приймаються до уваги, оскільки вони не підтверджують факт довгострокового непроживання дитини в квартирі та поважності причин непроживання. Вказані докази створені штучно задля мотивації наявності перешкод, оскільки, як вказує ОСОБА_4 , вони не могли потрапити до квартири через три дня після смерті бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Але до поліції ОСОБА_4 звернувся лише 10.09.2018 року, коли добував докази після отримання позову та готував відзив на позов. Суд критично відноситься до досліджених матеріалів, оскільки дільничим до перевірки обставин, викладених в зверненні ОСОБА_4, не було залучено самого позивача ОСОБА_1 , його не повідомляли про вихід на місце, його не опитували щодо питань, які ставить ОСОБА_4 в зверненні до поліції, його взагалі не опитували по даному зверненню, що дає суду підстави вважати, що фактично була спроба за участю дільничого таємно проникнути до житла.

Проаналізувавши висновок третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради з питання визнання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування, суд зазначає наступне.

Згідно наданого висновку третя особа вважає неможливим визнання вказаної дитини такою, що втратила право користування житлом. При цьому порушуються питання захисту інтересів дитини, яка не є сиротою, чи такою, що позбавлена батьківського піклування. Законодавством визначено саме обов`язок батьків, як законних представників дитини, піклуватися про дитину та забезпечувати її всім необхідним, а також діяти в інтересах дитини та вживати необхідних заходів з метою максимального забезпечення прав та інтересів дитини. Такі обов`язки не можуть перекладатися на інших осіб, в даній конкретній справі на позивача ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до приписів ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків.

Під час перебування справи в провадженні суду з 04.04.2018 року мати дитини ніяким чином не проявила турботу про дитину, не надала відзиву, не з`явилась ні до одного судового засідання, що судом розцінюється як самоусунення від участі в справі, що дає підстави вважати таку процесуальну поведінку як визнання позову та відсутність наміру спростовувати доводи позивача. Такий висновок суду базується також і на дослідженому судовому рішенні, яким мати дитини була визнана такою, що втратила право користування спірним житлом. Вказане рішення було нею оскаржено та залишено апеляційною інстанцією без змін. Тобто, рішенням встановлено, що станом на 2015 рік мати дитини не проживала в спірній квартирі без поважних причин. Вказані обставини на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Доводи законного представника ОСОБА_4 щодо позивача ОСОБА_1 , як неналежного позивача, судом відхиляються, як безпідставні, оскільки позивач ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі на підставі ордеру №290 від 26.04.1989 року, утримує квартиру та сплачує комунальні платежі, тобто в повній мірі є наймачем вказаної житлової площі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили факт непроживання дитини в квартирі. Свідки є обізнаними особами щодо проживання в даній квартирі всіх членів сім`ї ОСОБА_5 , потім проживання сім`ї ОСОБА_3 в Чорноморці , також підтвердили факт постійного проживання дитини з мамою. Свідки вказали, що після 2010 року ОСОБА_5 пішла проживати в зйомну квартиру разом з чоловіком, якого судовим рішенням виселили. Син сторін закінчував навчальний рік ще в школі, наближеній до квартири бабусі по АДРЕСА_1, а потім дитину перевели навчатись в школу Чорноморки. Деякий час мати дитини мешкала з іншим чоловіком, але потім помирилась з ОСОБА_4 та на цей час вони змінили житло, винаймають інше житло також в Чорноморці по тій же вулиці, а дитина весь час ходить до школи в Чорноморці та живе з батьками. При цьому, свідок ОСОБА_15 пояснила, що має фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_1 протягом 6 років, але сім`ю знає понад 17 років, так як колись разом працювала з ОСОБА_5 , допомогала їй шукати житло для зйому, тому всі події їй відомі особисто. Окрім того, свідок повідомила, що покійна ОСОБА_5 їй скаржилась, що сім`я ОСОБА_3 залишила житло разом з боргами за комунальні послуги. Свідок ОСОБА_18 є бабусею ОСОБА_19, та також знає про обставини непроживання дитини разом з матір`ю в спірній квартирі, яким не чинились перешкоди.

Вказані пояснення свідків стороною відповідача не оспорювались та не спростовувались в будь-якій частині наданих суду показів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 71, 77 ЖК України, ст. 29 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі законних представників ОСОБА_5 , (зареєстрованою/знятою з реєстрації в м. Одесі та Одеській області не значиться, місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 , (РНОКПП невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації; АДРЕСА_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, (, адреса - 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1) втратившим право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги можуть бути подані через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення суду складено 18.04.2019 року.

Суддя Васильків О. В.