Справа №463/3519/19
Провадження №2/463/1226/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.

за участю секретаря судового засідання Граніч З.Ю.,

прокурора Байтали Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 Ваврика В. в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,

встановив:

позивач, заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської місцевої ради звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього до місцевого бюджету понесених Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від злочину в розмірі 2 647, 22 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2017р. відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Зокрема, судом встановлено, що відповідач 17.06.2017 року спричинив умисно потерпілому ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження у вигляді множинних колото-різаних ран бокової стінки живота, поперекової ділянки, паравертебральної ділянки, лівої верхньої кінцівки, торако-абдомінальне поранення зліва з пошкодженням діаграгми та селезінки, яке було небезпечним для життя в момент заподіяння, оскільки призвело до лівобічного гемопневмотораксу, тривалої внутрічеревної кровотечі, шоку 1 ступеня, шляхом нанесення ударів ножем. Стаціонарне лікування потерпілого проводилось у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, витрати якої склали 2 647, 22 грн. Відповідно до чинного законодавства, такі витрати відповідач зобов`язаний відшкодувати і тому, просить стягнути їх в примусовому порядку.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позов з аналогічних підстав наведених у такому. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку по місцю реєстрації, причин неявки суду не повідомив, відзив не подавав.

У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265, 280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2017р. (а.с.10-11), який набрав законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 17.06.2017 р. близько 00 год. 50 хв. по АДРЕСА_1 , спричинив умисно потерпілому ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження у вигляді множинних колото-різаних ран бокової стінки живота, поперекової ділянки, паравертебральної ділянки, лівої верхньої кінцівки, торако-абдомінальне поранення зліва з пошкодженням діаграгми та селезінки, яке було небезпечним для життя в момент заподіяння, оскільки призвело до лівобічного гемопневмотораксу, тривалої внутрічеревної кровотечі, шоку 1 ступеня, шляхом нанесення ударів ножем.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Вказані положення Закону надають Львівській міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров`я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України.

Згідно спеціальної норми ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Постановою Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до довідки виданої Комунальним некомерційним підприємством «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» (а.с.14), потерпілий ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анастезіоліології з ліжками для інтенсивної терапії з 17.06.2017р. по 18.06.2017р. (1 ліжко-днів, день).

Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого ОСОБА_2 становить 2 647,22 грн.

З огляду на це, вказаний доказ судом визнається належним та враховуючи на обов`язок відповідача відшкодувати вартість лікування потерпілого суд приходить до висновку. Що позов підлягає до про задоволення.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.25-27), Комунальне некомерційне підприємство «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» є комунальною організацією, засновником якого є Львівська міська рада. Тому, кошти підлягають стягненню до місцевого бюджету.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення, понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 1 921,00 гривень.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 до місцевого бюджету м. Львова понесені Комунальною 8-ою міською клінічною лікарнею м. Львова, правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» (, м.Львів, вул. Навроцького, 23) витрати в розмірі 2647,22 грн (дві тисячі шістсот сорок сім гривень двадцять дві копійки) на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1921 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) судового збору.

Дата складання повного рішення суду 20 вересня 2019 року.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана позивачем апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівська міська рада, місцезнаходження: м. Львів, пл.Ринок, 1, .

Відповідач: ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Жовнір Г.Б.