Справа № 628/428/19
Провадження № 2/628/437/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Коваленко .О.А.
при секретарі Горбашовій І.М.
З участю: представника відповідача - адвоката Кірєєва І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куп`янської міської ради Харківської області, Акціонерного товариства «Харківобленерго», ОСОБА_2 , про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії, вказавши наступне.
Відповідач ОСОБА_3 нібито з дозволу Куп`янської міської ради Харківської області збудував на території дороги загального користування по АДРЕСА_1 , огорожу (палісадник), межі якої скоротили ширину проїзної частини дороги з 5 метрів до 2, 7 метрів, що є порушенням правил забудови міст України, згідно яких ширина проїзної частини дороги повинна бути не менше 5 метрів. Дані обставини внесли багато негативу у повсякденне життя позивача, у зв`язку з чим вона вирішила продати власне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, покупці, оглянувши дорогу до цього домоволодіння, збудовану на ній огорожу, та встановлену незаконно відповідачем АК «Харківобленерго» посеред даної дороги електроопору, відмовляють позивачу за цими причинами в купівлі її домоволодіння, так як до нього неможливо під`їхати вантажівками. Бажаючи вирішити спір в позасудовому порядку, позивач звернулась до органів місцевої влади з проханням зобов`язати ОСОБА_4 знести огорожу та привести цю дорожню ділянку в належний стан згідно плану забудови м. Куп`янська та норм існуючої проектної документації, на що отримала відмову. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати незаконними всі рішення Куп`янської міської ради Харківської області та її підрозділів щодо надання дозволів ОСОБА_5 на розширення його земельної ділянки у бік проїзної частини на 2,3 м та забудови на цій ділянці огорожі, та перенос ЗБ електроопори № 93 на 2,3 м у бік цієї дороги АТ «Харківобленерго», що призвело до звуження цієї дороги до 2,7 м по АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 7 АДРЕСА_3 м АДРЕСА_4 Куп`янська Харківської області, та порушило її права на вільне користування даною дорогою. Зобов`язати АТ «Харківобленерго» перенести ЗБ електроопору № 93 по пров. Овражному АДРЕСА_3 7, м. Куп`янська Харківської області, на її проектне місце, а ОСОБА_4 - зобов`язати демонтувати встановлену ним огорожу.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити.
Представник відповідача Куп`янської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, зазначивши, що Куп`янською міською радою Харківської області та її структурними підрозділами будь-яких рішень щодо надання дозволів ОСОБА_5 на розширення його земельної ділянки у бік проїзної частини та забудови на цій ділянці огорожі, та перенос електроопори у бік дороги по пров. Овражному, 7, м. Куп`янська, не видавалось.
В судовому засіданні представник відповідача АТ «Харківобленерго» просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, згідно якого він просить суд застосувати позовну давність, пояснивши, що 11 грудня 2007 року між позивачем, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та АТ «Харківобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією №05/1275, тому, щонайменш з грудня 2007 року вона могла довідатися (усвідомити) про порушення свого права чи інтересу «невірним» місцем розташування електричної опори № НОМЕР_1 , або про особу/осіб, що порушили її право шляхом перенесення вказаної електричної опори. Крім того, АТ «Харківобленерго» по пров. Овражному м. Куп`янська Харківської області взагалі не виконувало робіт по перенесенню будь-яких електричних опор, позивач, не надавши відповідні документи, вимагає захистити її право на розміщення електричної опори, номер якої не узгоджується навіть із додатками до позову, способом, що може порушувати права інших осіб.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що він з 1997 року є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці, яка йому передана у власність безоплатно для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд. Всі забудови в межах його домоволодіння здійснені згідно вимог чинного законодавства, дозволів щодо перебудови паркану та перенесення електроопори він не брав, жодних дій щодо переносу огорожі та електроопори не проводив, отже, права позивача він жодним чином не порушував.
Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача АТ «Харківобленерго», відповідача ОСОБА_4 , допитавши свідка, перевіривши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що згідно довідки № 307, виданої 10 липня 2019 року КП "Куп`янське бюро технічної інвентаризації", станом на 30 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в цілому на ім`я гр. ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Куп`янським управлінням житлово-комунального господарства та містобудування Харківської області від 08 жовтня 1999 року (а.с. 126).
11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та АК «Харківобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією (особовий рахунок 229038) (а.с. 51,52).
Відповідач ОСОБА_3 є власником жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщений на земельній ділянці Держфонду площею 609 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 19 серпня 1997 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2106. Згідно вказаного договору купівлі-продажу на вищевказаній земельній ділянці розташований один дерев`яний, обкладений цеглою жилий будинок жилою площею 35,2 кв.м., який на плані земельної ділянки позначений літ. «А». При будинку є такі надвірні будівлі та служби: погріб - літ. «Б», сарай - літ. «В», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, водопровід № (а.с. 75).
Тривалий час між позивачем та відповідачами існують суперечки щодо спірної огорожі та електроопори, які на думку позивача порушують її права на вільне користування дорогою по АДРЕСА_1 м. Куп`янська.
На запит позивача Куп`янським БТІ надано відповідь № 409 від 12 вересня 2016 року, згідно якої станом на останню інвентаризацію, яка відбувалася 13 серпня 1987 р., відстань від кутів будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до паркану зі сторони будинку приблизно складала 4 метра, та надано копію генерального плану та схематичного плану за адресою: АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що загальна фактична площа садибної ділянки 609, 0 кв.м. (а.с. 8-10).
Згідно архівного витягу, наданого 04 листопада 2016 року архівним відділом виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області, рішенням № 625 виконавчого комітету Куп`янської міської ради депутатів трудящих Харківської області від 14 червня 1977 року вирішено зареєструвати за жилим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 609 кв.м. Іншої інформації стосовно зміни площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в документах архівного фонду № Р-1 «Виконавчий комітет Куп`янської міської ради Харківської області» за 1977-1979 роки та за 1986 рік не виявлено (а.с. 11, 12).
На запит позивача стосовно перевірки меж з фасадної сторони домоволодіння по АДРЕСА_1 , Управлінням містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради Харківської області надано відповідь від 18 липня 2018 року, з якої вбачається, що спеціалісти управління вкотре ознайомившись з графічними матеріалами (план земельної ділянки по АДРЕСА_1 ), встановили, що проміри по влаштованій з фасадної сторони огорожі вказаного домоволодіння суттєво не відрізняються від зазначених на плані, ширина провулку до протилежної його сторони вздовж цього домоволодіння становить 4,80 м, ширина провулку вздовж земельної ділянки позивача становить 3,7 м. Встановлення електричних опор повітряних ліній електропередач регулюється будівельними нормами. Розмір 4,00 м. від будинку вищеназваного домоволодіння до АДРЕСА_1 , вказаний у зверненні, на графічних матеріалах не відображений. Лінія регулювання забудови провулку відповідає генплану. Таким чином, ширина провулку вздовж земельної ділянки позивача на 1, 1 м менша, ніж його ширина вздовж домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.14).
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позивачем заявлено позовну вимогу щодо визнання незаконними всіх рішень Куп`янської міської ради Харківської області та її підрозділів щодо надання дозволів ОСОБА_5 на розширення його земельної ділянки у бік проїзної частини на 2,3 м та забудови на цій ділянці огорожі та перенос залізобетонної електроопори № НОМЕР_2 на 2,3 м у бік цієї дороги АК «Харківобленерго», що призвело до звуження цієї дороги до 2,7 м по пров. Овражному, 7 м. Куп`янська Харківської області.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй майнової та немайнової шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз представлених позивачем доказів дає можливість дійти висновку про те, що вони не містять доказів того, що відповідачем - Куп`янською міською радою Харківської області та її підрозділами приймались будь-які рішення щодо надання дозволів ОСОБА_5 на розширення його земельної ділянки у бік проїзної частини на 2,3 м та забудови на цій ділянці огорожі та перенос залізобетонної електроопори № НОМЕР_2 на 2,3 м у бік цієї дороги АК «Харківобленерго» по пров. Овражному, 7 м. Куп`янська Харківської області. Крім того, матеріали справи містять письмову заяву представника Куп`янської міської ради Харківської області, в якій зазначено, що Куп`янською міською радою Харківської області та її структурними підрозділами будь-яких рішень щодо надання дозволів ОСОБА_5 на розширення його земельної ділянки у бік проїзної частини та забудови на цій ділянці огорожі, та перенос електроопори у бік дороги по пров. АДРЕСА_1 7, м. Куп`янська, не видавалось. З інформації, наданої Управлінням містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради Харківської області, вбачається, що лінія регулювання забудови провулку Овражного м. Куп`янська відповідає генплану.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вищевказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про зобов`язання АТ «Харківобленерго» перенести залізобетонну електроопору № 93 по АДРЕСА_1 Куп`янська Харківської області, суд приходить до наступного.
З копій документів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивач тривалий час проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є користувачем електроенергії за цією ж адресою.
Згідно схематичного розташування опор ПЛ 0,4 кВ № 1 від ТП-316 по АДРЕСА_5 (а.с. 144). Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 заступник начальника Куп`янського РВ АТ «Харківобленерго» пояснив, що взагалі АТ «Харківобленерго» не виконувало жодних робіт по перенесенню буд- АДРЕСА_1 м. Куп`янська.
Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги, так як позивач просить зобов`язати АТ «Харківобленерго» перенести опору № 93 по АДРЕСА_1 м. Куп`янська, проте, номер цієї електричної опори не узгоджується з номером опори (№ 63), яка вказана в схематичному розташуванні опор по АДРЕСА_1 . Крім того, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів на підтвердження факту виконання робіт щодо зміни місця розташування електричної опори № 63.
Представником відповідача АТ «Харківобленерго» заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, так як вона, проживаючи в АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 , щонайменш з грудня 2007 року могла довідатися про порушення свого права чи інтересу «невірним» місцем розташування електричної опори № НОМЕР_1 , або про особу/осіб, що порушили її право шляхом перенесення вказаної електроопори.
Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України).
Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, суд не застосовує позовну давність, враховуючи положення ч. 2 ст. 263 ЦК України, яка регламентує, що у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 негайно демонтувати встановлену ним огорожу (палісадник) на проїзній частині дороги по АДРЕСА_7 Овражному АДРЕСА_3 7 м. Куп`янська Харківської області, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно з ч.1 ст.18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
Перелік категорій земель визначений ст.19 ЗК України і одними з них є землі житлової та громадської забудови.
Згідно із ст.39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.
Відповідно до ч.3 ст.71 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.
Згідно ст.103 ЗК України власники та землекористувачі сусідніх земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.
Відповідно до вимог ст.373 ЦК України власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Статтею 375 ЦК України передбачено, що право власника земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
Згідно з ч.2 ст.376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
За змістом ч.ч.4 та 7 ст.376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.
З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.
Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Виходячи зі змісту названої норми власник повинен довести не наявність порушень забудовником державних норм та правил, а факт існування перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження його майном.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з`ясуванню підлягають питання: наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови.
Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 побудував огорожу (палісадник) з прив`язкою до свого будинку 4 м замість 1,7 м згідно плану, що призвело до звуження дороги, а документи, підтверджуючі законність вищевказаної спірної забудови є сфальсифікованими.
Як вбачається з викопіровки із схематичного плану на присадибну ділянку АДРЕСА_1 Куп`янська станом на жовтень 1986 року площа земельної ділянки становила 609 кв.м., спірна огорожа (палісадник), яку просить демонтувати позивач, наявна в схематичному плані (а.с.74).
В договорі купівлі-продажу, посвідченому 19 серпня 1997 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, площа земельної ділянки, на якому розташований жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який придбав ОСОБА_3 , становить 609 кв.м. Право власності на дане домоволодіння зареєстровано в цілому в Куп`янському БТІ за ОСОБА_7 05 вересня 1997 року (а.с. 75).
Рішенням № 909 виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області від 03 липня 2007 року дозволено ОСОБА_5 будівництво гаражу розміром 4,0х6,0м, на існуючій присадибній земельній ділянці АДРЕСА_1 (а.с. 76).
Згідно висновку про можливість перебудови будинку, будівництва прибудов, господарчих будівель 01 серпня 2007 року інженером архітектурного бюро м. Куп`янська на підставі замовлення № 326 від 06 липня 2007 року ОСОБА_4 проведено обстеження домоволодіння на можливість будівництва гаражу розміром 4,0х6,0м, на існуючій присадибній земельній ділянці АДРЕСА_1 Куп`янську. Місто для будівництва є ї задовольняє санітарним та протипожежним вимогам (а.с. 77).
З акту погодження меж земельної ділянки та акту приймання-передачі межових знаків на зберігання на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається наступне. Суб`єктами користування (власності) суміжною земельною ділянкою є: землі Куп`янської міської ради, земельна ділянка АДРЕСА_8 ділянка АДРЕСА_9 , відрізки меж погоджені та підписані відповідними власниками. Власниками суміжних земельних ділянок, з якими погоджені межі земельної ділянки за вказаною адресою претензій до існуючих меж не заявлено (а.с. 119, 120).
Суд не бере до уваги надані позивачем фотознімки на підтвердження своїх позовних вимог, та фотознімки, надані відповідачем на підтвердження своїх заперечень, так як з цих фотознімків не можливо встановити місце розташування зображених на них приміщень, їх належність до житлових будинків місця проживання сторін, та зробити висновки щодо протиправних дій відповідачів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача що спірна огорожа (палісадник) встановлена за сфальсифікованими документами, без відповідних дозволів, що призвело до звуження проїзної частини дороги, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Позивачем не надано суду жодних документів та доказів, які б підтверджували, що спірна огорожа зведена відповідачем ОСОБА_7 всупереч законодавству України та будь-яким чином порушує право позивачки на належну їй земельну ділянку, не доведені і ті обставини, що позивачу зі сторони відповідача ОСОБА_4 створено перешкоди в користуванні та обслуговуванні належного їй домоволодіння та прилеглої до нього земельної ділянки та проїзної частини.
Отже, судом достовірно встановлено, що ані позивачем, ані матеріалами справи, ані доказами, отриманими в ході судового розгляду, не доведено факту порушення відповідачами суб`єктивного права позивачки. Відтак, недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст.. ст. 18, 19, 39, 103, 152 Земельного кодексу України, ст..ст. 391, 375, 376 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Куп`янської міської ради Харківської області, Акціонерного товариства «Харківобленерго», ОСОБА_2 , про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 20 вересня 2019 року.
Головуючий Коваленко О.А.