Справа № 462/5479/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/81/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника Державного підприємства «Львівський

державний завод ЛОРТА» Сироти Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати у розмірі 38234,65 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 53231,76 грн. та 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування позову покликається на те, що 08.08.2018 року її звільнено за власним бажанням. В день звільнення підприємством не було виплачено належних їх до виплати коштів, а саме, за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року не виплачено заробітну плату у розмірі 38234,65 грн. Середньоденна заробітна плата становить 347,92 грн, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 року до 31.08.2018 року становить 53231,76 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_2 38234,65 грн. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 75150,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» у дохід держави 1133,85 грн. судового збору.

Рішення суду в частині нарахування розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні оскаржило ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», покликається на те, що ОСОБА_2 звільнена з роботи 08.08.2018 року, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повинен нараховуватися саме з 08.08.2018 року і по день проведення фактичного розрахунку, або на день ухвалення рішення судом про стягнення цієї суми. Враховуючи наведене просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати ьа ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» Сироти Б.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2018 року оскаржується лише в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2, то законність та обґрунтованість рішення в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України, якими передбачено строки виплати заробітної плати, а також відповідальність за порушення строків виплати звільненому працівникові належних йому до виплати сум, і встановивши порушення відповідачем строків проведення розрахунку при звільненні, дійшов висновку про задоволення позову .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, разом з тим не може погодитися з судом першої інстанції в частині періоду, за який проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки з врахуванням наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 10 листопада 2003 року працювала на ДП ЛДЗ «ЛОРТА», наказом №410-к від 07 серпня 2018 року звільнена за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 08 серпня 2018 року.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що при звільненні ОСОБА_2 Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА» їй не виплачено заробітну плату за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року у сумі 38234,65 грн., що стверджується довідкою ДП ЛДЗ «ЛОРТА» №107 від 13 серпня 2018 року, а відтак суд першої інстанції підставно задовольнив позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але невиплаченої їй при звільненні заробітної плати за період з квітня 2018 року і до 08.08.2018 року.

З матеріалів справи також вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за період з квітня 2018 року до 08.08.2018 року не була виплачена їй при звільненні, і така не була виплачена їй на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, 02.11.2018 року, а відтак розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід рахувати з 08.08.2018 року до дня ухвалення рішення судом першої інстанції.

Оскільки положення ст. 117 КЗпП України передбачають стягнення з підприємства, установи, організації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, безпідставним та необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за період, коли вона працювала на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», за період з квітня 2018 року до 08.08.2018 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 347,92 грн., що стверджується довідкою ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» №125 від 22 серпня 2018 року, що не заперечувалось апелянтом і такий відповідає постанові КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, і з врахуванням того, що середньоденна заробітна плата позивача становить 347,92 грн., період стягнення з 08.08.2018 року до 02.11.2018 року становить 61 день, то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь ОСОБА_2 становить 21223.12 грн., у зв»язку з чим оскаржуване рішення слід змінити.

Оскільки на день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 ще не була виплачена, і така була виплачена лише після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, а саме, 20.12.2018 року, тому період, за який підлягає нарахуванню та стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 слід рахувати з 08.08.2018 року по 02.11.2018 року, тобто, по день ухвалення судом оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА»- задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2018 року в частині стягнення з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» /, м. Львів, вул. Патона, 1/ на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 75150.72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши розмір суми, яка підлягає стягненню з 75150.72 грн. до 21223.12 грн. за вирахуванням обов»язкових платежів та зборів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текс постанови складено 04.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.