ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Київ

справа № 361/63/18

провадження № 22-ц/824/5213/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Лисиці Ю.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року в у складі судді Радзівіла А.Г., повний текст складений 26.12.2018 року,

встановив:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив визнати частково недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири, а також визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 березня 2008 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1. 06 березня 2008 року між відповідачкою та акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту, на забезпечення якого вищевказана квартира була передана в іпотеку. У листопаді 2008 року ОСОБА_2 повідомила його про те, що у зв'язку з відсутністю коштів для виплати отриманого споживчого кредиту, вона має намір продати зазначену квартиру. За домовленістю з відповідачкою ОСОБА_1 виявив бажання придбати вказане нерухоме майно, але між сторонами договір купівлі-продажу укладений не був, оскільки спірна квартира перебувала в іпотеці. 18 листопада 2008 року відповідач ОСОБА_2 видала на ім'я позивача довіреність, якою уповноважила його бути її представником з питань продажу належної їй квартири та здійснювати розрахунки по сплаті грошових зобов'язань по кредитному та іпотечному договорах. Того ж дня позивач сплатив відповідачці у рахунок оплати вартості квартири 20 тис. доларів США, які вона вже сплатила банку, що підтверджується розпискою. Отже, позивач вважав, що між ними фактично було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, на підставі якого він отримав у користування та розпорядження зазначене нерухоме майно.

Позивач вказував, що за період з 2008 року по 2011 рік ним було сплачено 53 096 доларів США кредитних коштів у рахунок вартості квартири. Разом з тим, незважаючи на попередню усну домовленість, 06 березня 2012 року ОСОБА_2 скасувала видану позивачу довіреність, сплачені ним у рахунок вартості квартири 20 тис. доларів США та кошти виплачені на погашення зобов'язання по кредитному договору відповідач не повернула.

Позивач вважає, що за даним договором він набув право власності не менш як на Ѕ частину спірної квартири, оскільки сплатив за неї 53 096 доларів США.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, відповідно до якого позивач отримав у користування та розпорядження квартиру та виплатив відповідачу її внесок в оплату вартості квартири та виплачував зобов'язання по кредитному договору, а відповідач, в свою чергу, отримала від нього 20 тис. доларів США в рахунок оплати вартості квартири та фактично звільнилась від зобов'язань по кредитному та іпотечному договорам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що дійсно між сторонами відбулась домовленість щодо продажу квартири та відповідач передала позивачу всі документи на неї, а також видала нотаріально посвідчену довіреність на право володіння, користування квартирою з правом продажу. При цьому ОСОБА_1 відшкодував їй витрати по ремонту та виплаті першого внеску кредиту, та одразу почав здавати квартиру в оренду. Однак, в 2011 році позивач перестав платити за кредит, у зв'язку з чим відповідач змушена була сплачувати заборгованість з пенею та внески по кредиту.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти скарги з підстав, викладе6них у відзиві.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлена про місце, день та час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки до суду не з'явилася, причин неявки не повідомила що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.328, 392 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 березня 2008 року, ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту №0 від 06 березня 2008 року названа квартира передана в іпотеку за іпотечним договором № 79230, укладеним того ж дня з Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк".

18 листопада 2008 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником у всіх установах та організаціях, в тому числі нотаріальних конторах, з питання продажу належної їй квартири АДРЕСА_1 для чого надала йому право, в тому числі сплачувати грошові зобов'язання по іпотечному договору, підписати договір купівлі-продажу, отримати належні їй кошти тощо.

06 березня 2012 року ОСОБА_2 скасувала довіреність, видану на ім'я ОСОБА_1, а 06 червня 2013 року - відчужила спірне майно ОСОБА_3 за 186 000 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач як на підставу задоволення своїх вимог, послався на сплату ним заборгованості за кредитним договором, фактичне укладення договору купівлі-продажу спірної квартири та користування житлом, проте позивач не надав об'єктивних доказів порушення його прав у даному випадку, оскільки не був власником спірного майна та не набув права власності на спірну квартиру з викладених у позові підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, посилання у апеляційній скарзі на те що, суд першої інстанції безпідставно відмовив у витребуванні копії кредитної справи для надання іпотечного кредиту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі докази не є такими даними, на підставі яких можуть бути встановлені наявність обставин, які мають значення для вирішення даних позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :