Справа №423/1906/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року

Попаснянський районний суд Луганської області

у складі:

головуючого судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

В поданому позові зазначено, що 01 жовтня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, цей договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, якими передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Позивач, посилаючись на вище зазначені обставини, в поданому позові також зазначає, що відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків за кредитним договором і не сплачує заборгованість по кредиту та відсотки за користування кредитом. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредиту у розмірі 87300 грн. 36 коп. та понесені позивачем по справі судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, надали суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не згоден з позовними вимогами позивача повному обсязі з наступних підстав.

Так, за правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 175 та ч. 7 ст. 177 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Представник відповідача у наданому відзиві зазначає:

Вказана позовна заява підписана Гаренко Надією Володимирівною, яка на підтвердження своїх повноважень надала ксерокопію довіреності від ПАТ КБ "Приватбанк" засвідчену підписом самої Гаренко Н.В., повноваження на посвідчення копій документів якої зазначено в самій довіреності.

Поряд з тим, відповідно до вимог ч. З ст. 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Так, довіреність від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» видана виконуючим обов`язки голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Пахарчук Г.Д. , та яка як зазначено у довіреності, діє на підставі Статуту банку (нова редакція) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 11.09.2017 року № 768, погоджено НБУ 27.09.2017 року.

Поряд з тим до позовної заяви додано копію витягу із Статуту банку в новій редакції, затв. наказом Міністерства фінансів України від 03.04.2017р.№ 409, погоджено НБУ 19.04.2017 року, що не узгоджується між собою.

Крім того, з наданих позивачем документів, а саме: копії Відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, копії Банківської ліцензії, копії Виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копії Витягу із Статуту (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.04.2017р.№ 409 , погоджено НБУ 19.04.2017 року) - не вбачається повноважень Пахарчук Г.Д., зокрема на видачу довіреності від імені банку, чи її права вчиняти будь-які юридичні дії від імені юридичною особи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Поряд з тим, відповідно до вимог ч. З ст. 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

До того ж, всупереч вимогам ст.62 ЦПК Гаренко Н.В. сама ж і завірила ксерокопію наданої

«довіреності».

Заперечуючи проти позову по суті з боку відповідача у наданому відзиві (щодо документів, які долучені до позову в якості доказів наявності заборгованості) зазначено:

- Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи іншихфінансових операцій.

Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на Відповідача, а також вони не підписані Відповідачем, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються. Окрім того зазначені умови не завірені належним чином.

В позові зазначено, що відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. на підставі договору б/н від 01.10.2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження цього позивачем не додано належним чином завірену копію самого договору та кредитної кратки, не зазначено строк дії кредитної картки.

Але, для того, щоб мати змогу говорити про порушення позичальником умов договору, слід чітко знати ці умови як позичальнику, так і суду. І без зазначених документів це зробити неможливо.

Сам позивач в позові зазначає про те, що відповідачка отримала кредит в сумі 3000 грн., при цьому зазначає боргу в розмірі 4861 грн. 78 коп (тіло кредиту), не обгрунтовуючи жодним чином таку розбіжність в сумі. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону' підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Крім цього, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки.

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс.15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Згідно з частиною 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Так, відповідно до 3.1.1. Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, строк дії картки вказаний на її лицевій стороні, картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

«Отже, відповідно до Правил користування платіжною карткою . кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся з позовом до суду 05.04.2018 року.

Враховуючи, що строк дії карток, що видавались банком в 2008 році не перевищував три роки, на момент подання позову строк дії картки гарантовано закінчився 01.10.2011 року.

Враховуючи правову позицію зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, саме з даної дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув.

Таким чином, позивач, подавши позовну заяву у квітні 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки.

Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

За таких обставин, в поданому запереченні (подане представником) , відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки ПАТ «КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної вимоги так і до додаткової вимоги, згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України і заяви про поновлення строку позовної давності з боку позивача не надходило.

Представник відповідача Степанова О.В. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідачки , просила суд врахувати доводи викладені стороною відповідача у відзиві на позовну заяву від 30.01.2019 р., а також врахувати те, що сторона позивача отримала відзив, але не скористалась своїм правом на надання письмових пояснень.

Суд звертає увагу, що сторона позивача дійсно отримала відзив, який був направлений стороною відповідача рекомендованою поштою та отримав його із доданими матеріалами 04.02.2019 року, що підтверджується відомостіми із сайту "Укрпошти" , але не скористалась правом надання відповіді на відзив або будь-яких пояснень з приводу наданих з боку відповідача обгрунтувань відзиву на позов.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом даного судового розгляду є вирішення питання заборгованості за договором кредиту, що регулюється положеннями Цивільного Кодексу України.

Також, суд при розгляді даної справи застосовує положення міжнародних правових актів та практику ЄСПЛ.

Відповідно до позову судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач надав відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, цей договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, якими передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Станом 02.04.2018 року заборгованість по кредитному договору складає 87300 грн. 36 коп., з яких:

-заборгованість за кредитом - 4861,78 грн.,

-заборгованість по процентам за користування кредитом - 74093,32 грн.,

-заборгованість за пенею та комісією - 3950,00 грн.,

а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг:

-штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.,

-штраф (процентна складова) - 4145,26 коп.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Зміст частини першої статті 1054, частини першої статті 1055 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік.

Відповідно до ст. 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також суд зазначає, що відповідно до положень ст.12,81 ЦПК Укрїни - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи визначені правові положення та надані суду письмови матерали в межах даної справи - суд зазначає.

До дійсної позовної заяви доданий розрахунок, в якому зазначено, що заборгованість за кредитом складає суму 4861,78 грн, (тіло кредиту), що дійсно протирічить сумі, вказаної у позові, як отриманц відповідачкою - 3000 грн. (за кредитним лімітом на платіжну картку), що дійсно є розбіжностями , про що зазначив представник відповідача у відзиві.

До позову дійсно ( як зазначає представник відповідачки) не надано підтверджень щодо надання відповідачці коштів та користування відповідачкою кредитними коштами, в порушення вимог ст.1050, 526,527, 530 ЦК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно якої доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи", п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, згідно якого - виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Зазначене також є недотримання вимог ст.12,81 ЦПК України, згідно якої - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, суд зазначає, що до позову не додано відмостей про строку дії платіжної картки, про яку зазначено у позові, а додані до позову Умови та правила користування платіжною карткою не містять такої інформації .

Будь-яких інших документів до позову не додано.

А так, суд ввжає, що позивачем до доведено своїх позовних вимог.

До цього, ж - позивач звернувся до Попаснянського районного суду Луганської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 14 червня 2018 року, а враховуючи правові позиції, зазначені в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс.15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14 - зазначає, що даний позов поданий тобто після спливу строку позовної давності, оскільки строк дії платіжної картки відповідачки, яку вона отримала при укладанні зазнчаеного кредиту, дійсно (гарантовано) закінчився.

Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що на момент звернення позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 01.10.2008 року сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що є підставою для відмови у задоволенні позову, відповідно до положень ст. 267 ЦК України, в зв"язку із чим у задоволенні даного позову необхідно відмовити.

Вирішуючи позов таким чином, оскільки в позові позивачу необхідно відмовити - судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, у розмірі 1762,00 гривень відповідно достатті 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509,525-527,536, 267, 629,651 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції або через Попаснянський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Архипенко