ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Херсон

справа № 653/4155/18

провадження № 22-ц/819/938/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Херсонській області нарішення Генічеського районного суду Херсонської областіу складі судді Крапівіної О.П. від 14 березня 2019 рокуу справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991р., посилаючись на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 27.04.1988 року в м. Донецьк йому був виданий паспорт громадянина СРСР, який в подальшому він втратив.
З 22.12.1990 року по 23.11.1992 року він проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (м. Харків), у звані рядовий, на посаді військовий будівельник. Таким чином, на момент набрання чинності ЗУ "Про громадянство України" (13.11.1991 року) проживав в Україні і не був громадянином інших держав.
З 02.07.2010 року по 29.02.2014 року він відбував покарання у місцях позбавлення волі в Російській Федерації.
На даний час фактично проживає у АДРЕСА_2 (у зв?язку з окупацією м. Донецьк).
Посилаючись на зазначені обставини, заявник з урахуванням уточнюючих позовних вимог просив суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що має для нього юридичне значення і необхідно для встановлення належності до громадянства України.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14 березня 2019 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Донецьк, Донецької області, фактично проживає АДРЕСА_2 , постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року.
В апеляційній скарзі Управління державної міграційної служби України в Херсонської області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити заявнику у задоволенні заявлених ним вимог, зазначаючи про те, що ОСОБА_1 не дотримано вимог Порядку № 215/2001 та не надано належних та допустимих доказів і документів на підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 27.04.1998 року отримав паспорт.
З архівної довідки, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України вбачається, що за архівними документами ОСОБА_2 ( дано мовою оригіналу, російською) проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (м. Харків), у звані рядовий, на посаді військовий будівельник з 22.12.1990 року по 23.11.1992 року.
При цьому, в цій довідці не зазначено ні дата народження особи, ні місце її народження.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували б обставини, які просить встановити заявник суду не надано.
Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Зокрема, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України (ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України») та проходження процедури встановлення належності до громадянства України (ст.3 Закону України «Про громадянства України») факт постійного проживання на території України.
Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Відповідно до п.2 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президентом України «Питання організації Закону України «Про громадянство України» від 27 березня 2001 року № 215/2001 (далі Порядок №215/2001) визначає, що заяви з питань громадянства України, зокрема, про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України подаються на ім?я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи.
Пунктом 3 Порядку №215/2001 передбачено, що заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.
Заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто (п.5 Порядку №215/2001).
Згідно п.7 Порядку №215/2001 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до п.8 Порядку №215/2001 встановлення належності до громадянства України та п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР . У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Оскільки заявник в порушення встановленого чинним законодавством порядку до органів міграційної служби за місцем свого провадження для встановлення належності до громадянства України відповідно до ст. 3 Закону України « Про громадянство України» не звертався, належними та допустимим доказами не підтвердив факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, колегія суддів вважає, що за таких обставин висновки суду щодо обґрунтованості заявлених вимог є неправильними та такими, що суперечать нормам матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимоги про встановлення юридичного факту.
Керуючись ст. 367, 374,376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Херсонській області задовольнити.
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна