КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року (суддя Юзькова О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди шляхом полагодження пошкодженої речі,

встановила:

у квітні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом та просив зобов`язати відповідача полагодити пошкоджений балкон квартири АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що є власником 67/200 частин квартири АДРЕСА_1 , балкон якої у червні 2010 року був обладнаний металопластиковими вікнами та обшитий стіновими панелями.

23 березня 2017р. у другій половині дня сусідка повідомила його про те, що була пошкоджена обшивка його балкону та передала конверт, який знайшла у обшивці балкону.

Позивач зазначав, що в конверті він виявив бланк накладної ТОВ «Чиста вода», на звороті якого містився напис від руки: «перезвоните НОМЕР_1 за балкон». В цей же день 23 березня 2017р. о 16 год. 45 хв. він зателефонував у поліцію і повідомив про пошкодження балкону. При працівниках поліції зателефонував за вищезазначеним номером телефону, за яким відповів ОСОБА_2 та повідомив, що перебуваючи за кермом вантажного автомобіля, приїхав у двір будинку АДРЕСА_2 , де під час руху автомобіля заднім ходом відбулось його зіткнення з балконом.

Позивач стверджував, що 24 березня 2017р. ОСОБА_2 приїхав до нього на вантажному автомобілі ТОВ «Чиста Вода», д.н.з. НОМЕР_2 , та запевнив, що відремонтує балкон після отримання заробітної плати, що виконано не було, тому позивач знову викликав поліцію, яка 16 травня 2017р. склала необхідні документи та зафіксувала факт пошкодження балкону.

Позивач зазначав, що 13 грудня 2017р. його представник направив на адресу ТОВ «Чиста Вода» лист з вимогою здійснити ремонт балкону або сплатити вартість ремонтних робіт, однак у відшкодуванні шкоди відповідачем відмовлено з формальних підстав, тому посилаючись на ст. 1172 ЦК України просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у

задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач посилається на обставини, викладені у позовній заяві, та вважає, що судом безпідставно не взято до уваги надані ним докази, у зв`язку із чим неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на ненадання позивачем належних та достатніх доказів у підтвердження позовних вимог. Також відповідач зазначає, що застрахував свою цивільну відповідальність у страховій компанії з лімітом відповідальності 100 000грн, а відтак позивач мав можливість звернутися до страховика за відшкодуванням завданих йому збитків, разі їх заподіяння з вини працівника товариства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником 67/200 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомості від 04 квітня 1998р. та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2016р. (с.с.4, 6).

Позивач зазначав, що працівником ТОВ «Чиста вода» ОСОБА_2 , який 23 березня 2017р. керував вантажною машиною товариства, було пошкоджено балкон його квартири, у зв`язку із чим відповідача має бути зобов`язано полагодити балкон.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим позивачем доказам та ґрунтується на норах матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов`язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Тобто, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду першої інстанції докази його права власності на частину квартиру, копію договору від 3 червня 2011 року з ФОП ОСОБА_3 на виготовлення та закріплення в існуючому отворі віконних конструкцій відповідно до специфікації, копії квитанцій про оплату робіт за договором, фотокартку пошкодженого балкону, бланк компанії «Чиста вода », на якому здійснено напис «передзвоніть за балкон НОМЕР_1 », висновок дільничного офіцера поліції по заяві ОСОБА_1 , згідно якого опитати ОСОБА_2 не виявилося за можливе та лист-відповідь від 12 січня 2018р. ТОВ з іноземними інвестиціями «Чиста вода» про відмову у відшкодуванні збитків, у зв`язку із ненаданням доказів у підтвердження заподіяння збитків працівником товариства.

За змістом статей 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги і заперечення, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем докази не підтверджують, що балкон був пошкоджений діями ОСОБА_2 , який при цьому виконував свої посадові обов`язки, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взяті до уваги наявні у справі докази, які були отримані за участю працівників патрульної міліції, працівників Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві, колегія суддів вважає безпідставним, так як будь-яких належних та достатніх доказів, які б були отримані за участю працівників поліції матеріали справи не містять.

У листі від 24 травня 2017 року повідомляється про реєстрацію заяви ОСОБА_1 та рекомендація звернутися до суду, а у висновку від 24 травня 2017 року зазначається про неможливість опитати ОСОБА_2 .

При цьому, вищезазначені документи не містять жодної інформації ні про фіксацію пошкоджень, ні про виклик працівників поліції на місце пригоди, ні про опитування свідків пригоди, ні про визнання ОСОБА_2 своєї провини у пошкодженні балкону ОСОБА_1

Та обставина, що відповідач не заперечував факту, що ОСОБА_2 станом на 23 березня 2017 року працював у товаристві, не може бути достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Матеріали справи не містять клопотань позивача про розгляд справи за участю сторін, про виклик свідків або про витребування будь-яких доказів, тому відсутні підстави для висновку, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи або допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну

скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані позивачем докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк