Провадження № 22-ц/4808/674/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Пастернак І.А. 14 червня 2018 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернути безпідставно одержані кошти за виконавчим листом по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки до досягнення нею 23 років, стягнення аліментів за минулий час, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернути безпідставно одержані кошти за виконавчим листом по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки до досягнення нею 23 років, стягнення аліментів за минулий час, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення моральної шкоди.

Дану заяву обґрунтував тим, що 19.11.2010 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 02.04.2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки до досягнення нею 23 років, стягнення аліментів за минулий час, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення моральної шкоди.

28.03.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39468662 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Вважає, що зазначений виконавчий лист не відповідає вимогам законодавства, оскільки не містить переліку дій, які необхідно вчинити державному виконавцю та боржнику, або ж обов`язку утриматись від певних дій. Вказаний виконавчий лист містить тільки перший абзац резолютивної частини рішення суду із зазначенням назви справи, а другого абзацу, у якому власне і міститься висновок суду щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 у виконавчому листі немає.

Із врахуванням наведеного вважає, що у нього відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_2 , а тому вказаний виконавчий лист не підлягає виконанню.

З врахуванням уточнення вимог заяви просив суд визнати виконавчий лист №2-617/2010, виданий 19.11.2010 року Івано-Франківським міським судом на підставі рішення цього ж суду від 02.04.2009 року, таким, що не підлягає виконанню; зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 усі безпідставно одержані кошти за даним виконавчим листом у процесі виконавчого провадження.

Справа судами слухалася неодноразово.

Останньою ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.06.2018 року ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково. Визнано виконавчий лист №2-617/2009, виданий Івано-Франківським міським судом 19.11.2010 року на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.04.2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/4 з усіх видів доходів з січня 2000 року до досягнення дочкою 23 років, стягнення аліментів за минулий час в сумі 10000 грн. від ведення підсобного господарства, 37801,51 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 50000 грн. моральної шкоди - таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до суду апеляційну скаргу. Вважають дану ухвалу в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначають, що їх не було належним чином повідомлено про дату та час слухання справи.

Крім того, заявником невірно обрано спосіб захисту.

На їхню думку ОСОБА_3 під час провадження у справі не надано суду належних і допустимих доказів того, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, а також існування інших обставин, з якими закон пов`язує необхідність визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Більше того, заявником підтверджено у суді першої інстанції, що свій обов`язок ним не припинено добровільним виконанням рішення суду, а матеріали справи не містять доказів про таке добровільне виконання.

Вважають, що висновки місцевого суду про невідповідність виконавчого листа вимогам ЦПК України не є достатніми правовими підставами для визнання його таким, що не підлягає виконанню, так як не містяться у вичерпному переліку відповідної статті ЦПК України.

Також судом проігноровано ухвали Івано-Франківського міського суду від 07.11.2013 року про роз`яснення змісту виконавчого листа та від 11.12.2013 року про вжиття заходів його виконання, які набрали законної сили, та в яких зазначено, які дії необхідно вчинити державному виконавцю, не враховано висновків Верховного Суду, викладені в постанові від 01.02.2018 року щодо ухвали Івано-Франківського міського суду від 07.11.2013 року про роз`яснення змісту виконавчого листа.

Наголошують на тому, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому в резолютивній частині вказаної ухвали було зазначено, що вона не підлягає оскарженню. Відтак, у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, така апеляційна скарга повертається заявнику, а ухвала набирає законної сили.

Вказують, що суд не досліджував виконавче провадження, натомість взяв до уваги ксерокопію виконавчого листа №2-2176/05 від 21.04.2005 року, що не є предметом спору. Також судом проігноровано відповідь Івано-Франківського ОДОСП про те, що виконавчий лист на виконанні не перебуває.

Зазначають, що оскаржувана ухвала є перепоною для виконання законного рішення суду.

Просять ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2018 року скасувати в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_3 в задоволенні даної заяви.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.07.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2018 року було залишено без руху з підстав несплати судового збору і надано апелянтам строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а ухвалою від 31.08.2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено у звільненні від сплати судового збору, апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянтам.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.08.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Заявник та представник відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що ухвала суду першої інстанції оскаржується тільки в частині задоволення вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд законність і обґрунтованість ухвали в частині відмови у задоволенні вимог заяви не досліджує.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у лютому 2005 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини. Уточнивши в подальшому даний позов просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/4 з усіх видів доходів з січня 2000 року до досягнення дочкою 23 років у зв`язку з продовженням навчання, стягнути аліменти за минулий час в сумі 10000 грн. від ведення підсобного господарства, користування земельною ділянкою і доходів від підприємницької діяльності, 37801,51 грн. неустойки за виникнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 50000 грн. моральної шкоди (т. 1 а.с. 1-2, 24-25, 133, 191, т. 2, а.с. 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2005 року задоволено клопотання позивача та постановлено тимчасово стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/2 частини одержуваної ним пенсії за вислугу років в УМВС України в Івано-Франківській області на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 10.02.2005 року до вирішення справи по суті (т. 1 а.с. 39).

На виконання вищевказаної ухвали 21.04.2005 року Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист №2-2176/2005 року, із якого вбачається, що аліменти утримано по 20.09.2006 року у зв`язку із повноліттям дочки ОСОБА_1 ; заборгованість по аліментах утримано повністю в сумі 2801,61 грн. (т. 4, а.с. 143).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.04.2008 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 в розмірі 1/4 від усіх видів доходів з часу подання позову до суду 10.02.2005 року до часу набуття повноліття ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і зарахуванням аліментних платежів, оплачених відповідачем за ухвалою суду від 20.04.2005 року по даній справі. В решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат (т. 2, а.с. 38-39).

На день постановлення цього рішення дочка сторін ОСОБА_1 досягнула повноліття.

В подальшому 02.04.2009 року Івано-Франківським міським судом винесено додаткове рішення, яким доповнено рішення від 21.04.2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/4 усіх видів доходів з січня 2000 року до досягнення дочкою 23 років, стягнення аліментів за минулий час в сумі 10000 грн. від ведення підсобного господарства, 37801,51 грн неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 50000,00 грн. моральної шкоди. Зокрема, зазначено - в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання дочки в розмірі 3/4 усіх видів доходів, починаючи з січня 2000 року до повноліття, та вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/4 з усіх видів доходів, починаючи з повноліття до досягнення нею 23 річного віку, відмовлено. В решті вимог заяви ОСОБА_2 відмовлено (т. 2, а.с. 167-168).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.08.2009 року роз`яснено, що додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.04.2009 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про постановлення додаткового рішення, а саме прийнято заяву до розгляду та постановлено додаткове рішення у справі, відмовлено в задоволенні позовних вимог в обсязі, який внесла на розгляд суду ОСОБА_2 , та що не ввійшли до резолютивної частини судового рішення від 21.04.2008 року по даній цивільній справі (т. 2, а.с. 192-193).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.10.2010 року рішення Івано-Франківського міського суду від 21.04.2008 року та додаткове рішення того ж суду від 02.04.2009 року залишено без змін (т. 2, а.с. 248-251).

На підставі вищевказаного додаткового рішення Івано-Франківським міським судом 19.11.2010 року видано виконавчий лист №2-617/2009 року, у якому зазначено: «доповнити рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/4 з усіх видів доходів з січня 2000 року до досягнення дочкою 23 років, стягнення аліментів за минулий час в сумі 10000 грн. від ведення підсобного господарства, 37801,51 грн неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 50000 грн. моральної шкоди від 21.04.2008 року» (т. 3, а.с. 204). При цьому не зазначено абзац третій та четвертий резолютивної частини рішення Івано-Франківського міського суду від 02.04.2009 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/4 з усіх видів доходів, починаючи з січня 2000 року до повноліття, та вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/4 з усіх видів доходів, починаючи з дня повноліття до досягнення 23 років, а також відмови в решті вимог заяви ОСОБА_2

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 23.08.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання цього виконавчого листа (т. 3, а.с. 205).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07.11.2013 року роз`яснено ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції зміст виконавчого листа №2-617/2009 року, що стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , полягає у розмірі 3/4 з усіх видів доходів з січня 2000 року до досягнення дочкою 23 років, стягнення аліментів за минулий час в сумі 10000 грн. від ведення підсобного господарства, 37801,51 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 50000 грн. моральної шкоди (т. 3, а.с. 178).

Задовольняючи частково вимоги заяви ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що спірний виконавчий лист помилково містить тільки назву справи та не містить переліку дій, які необхідно вчинити, в ньому відсутній абзац третій та четвертий резолютивної частини рішення Івано-Франківського міського суду від 02.04.2009 року, на виконання якого будо видано даний виконавчий лист, тобто відсутній висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , а тому вимога заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою, підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Однак, погодитися із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vsUK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України 2004 року було визначено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, були викладені в ч. 4 ст. 369 ЦПК України 2004 року.

Так, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аналогічні правові положення передбачені ст. 432 ЦПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року.

При цьому, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально-правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

Словосполучення «або з інших причин» стосується словосполучення «якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Іншими причинами, наприклад, може бути скасування чи зміна рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, коли виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз`яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок як боржника припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України (ст. 369 ЦПК України 2004 року).

Посилання ОСОБА_3 як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на те, що в ньому помилково не зазначено абзац третій та четвертий резолютивної частини рішення Івано-Франківського міського суду від 02.04.2009 року, на виконання якого його будо видано, не є підставою у розумінні ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, правовідносини, які склалися між сторонами в процесі виконання судового рішення регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 221 ЦПК України 2004 року та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року було передбачено можливість осіб, які брали участь у справі, або державного виконавця звернутися до суду із заявою про роз`яснення рішення суду чи виконавчого документа. При цьому таке роз`яснення не повинно змінювати змісту відповідного рішення чи виконавчого документа.

Незгода з роз`ясненням не позбавляла сторону можливості оскаржити таку ухвалу в апеляційному порядку.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, а звернення заявника до суду з відповідною заявою не забезпечує захисту його порушеного права.

Однак, суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону та обставини справи уваги належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення заяви в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до ст. 432 ЦПК України.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувану ухвалу суду в частині задоволення вимог заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2018 року в частині задоволення вимог заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко