Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 686/23996/15-ц

провадження № 61-22572св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

треті особи: Друга Хмельницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_11, ОСОБА_12, орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_7, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року у складі судді Козак О. В. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року у складі колегії суддів: П'єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Друга хмельницька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування квартиринедійсним.

Позов мотивовано тим, що 11 вересня 2007 року між ним та його сусідом ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі він проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_13, яка померла у березні

2007 року, і після її смерті він не мав коштів на проживання, харчування, оплату комунальних послуг. Зазначав, що за його ініціативою у нього з відповідачем була домовленість про спільне проживання, оскільки він був у дуже важкому матеріальному стані, без роботи, хворів епілепсією, хронічним гепатитом, тому був змушений погодитись на пропозицію відповідача. Мама відповідача ОСОБА_7 допомагала йому у побуті, годувала його. Після укладення спірного договору ОСОБА_5 змінив своє ставлення до нього, не забезпечував його продуктами харчування, не виконував домовленості щодо утримання та догляду.

Після укладення договору дарування він продовжував проживати у квартирі до травня 2014 року, поки відповідач не виселив його за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2013 року. В процесі розгляду цієї справи він дізнався, що подарував свою квартиру відповідачу.

Зазначав, що наміру укладати договір дарування квартири із ОСОБА_5 у нього не було, враховуючи, що відповідач не є його другом чи близьким родичем. Будь-якого іншого житла на праві власності він не має і вимушений знімати собі житло у чужих людей, оскільки не має ні батьків, ні братів, ні сестер.

Він вважав, що ОСОБА_5 буде проживати у його квартирі, доглядати його, сплачувати комунальні послуги, давати гроші на прожиття, але зрозумів, що помилився, підписуючи цей договір.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, який укладений між ним та ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори м. Хмельницького Грицою Л. М., недійсним.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року залучено до участі у справі третю особу - ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1, який укладений 11 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Другої хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М., недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями, не працював, неодноразово лікувався в психіатричній лікарні, на час укладення спірного договору дарування квартири перебував в скрутному матеріальному становищі, після укладення договору фактично квартиру не передавав, продовжував проживати у спірній квартирі, іншого житла не мав, що свідчить про наявність домовленостей між сторонами про утримання позивача. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведення позивачем наявності обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття останнім фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення при укладенні договору дарування.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Крім того, міськрайонним судом зроблені вірні висновки щодо наявності обставин, які вказують на помилку при укладенні спірного договору дарування квартири, а саме неправильне сприйняття ОСОБА_2 фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення при укладенні договору дарування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_7 посилався на те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги проведення капітального ремонту в квартирі, сплату ним комунальних послуг, не досліджено процедуру набуття ОСОБА_2 квартири у власність. Зазначав, що надані позивачем медичні документи не дають підстав для сумніву в його дієздатності та розумінні своїх дій. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що спірний договір дарування укладено під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Однак, суди першої та апеляційної інстанцій цих обставин не врахували. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував того, що під час укладання договору дарування позивачу були роз'яснені правові наслідки цієї правової угоди, який в свою чергу підтвердив дійсність своїх намірів на її укладення, сторони домовились про істотні умови договору, договір укладено з дотриманням вимог діючого законодавства. А позивач не надав належних та допустимих доказів того, що оспорюваний договір укладено під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін (стаття 229 ЦК України), що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Друга хмельницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_11, ОСОБА_12, орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про визнання договору дарування квартири недійсним та витребувано з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області вищезазначену цивільну справу. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, про зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року відмовлено.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року на електрону адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_15, в якому зазначено про те, що оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими, ухваленими з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Вважав, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 серпня 2007 року.

11 вересня 2007 року було укладено договір дарування квартири, за яким ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_5 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Другої хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1535.

На підставі вказаного договору дарування 14 вересня 2007 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, 15 січня 2008 року ОСОБА_5 зареєструвався за вказаною адресою і разом з ним у квартирі зареєстровані ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідкою житлово-експлуатаційної контори від 25 грудня 2015 року № 1.

Після укладення договору дарування квартири ОСОБА_2 не залишив спірну квартиру, продовжував в ній проживати. У березні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року, усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з указаної квартири.

Рішення суду про виселення ОСОБА_2 було виконано 16 травня 2014 року, у зв'язку із чим виконавче провадження закінчено.

10 жовтня 2015 року за вказаним рішенням суду ОСОБА_2 був знятий з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 в період з 09 липня 2005 року по 20 липня 2005 року, з 03 грудня 2005 року по 14 грудня 2005 року, з 20 березня 2007 року по 13 квітня 2007 року знаходився на лікуванні в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1. Та з 14 листопада 2014 року по 25 листопада 2014 року знаходився на стаціонарному лікування та обстеженні в гастроентерологічному відділенні Хмельницької міської лікарні.

У період з 24 березня 2009 року по 30 квітня 2010 року ОСОБА_2 мав другу групу інвалідності загального захворювання. З 19 січня 2015 року є інвалідом третьої групи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_5, подана представником - ОСОБА_7, задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач зловживав спиртними напоями, не працював, неодноразово лікувався в психіатричній лікарні, на час укладення спірного договору дарування квартири перебував в скрутному матеріальному становищі, після укладення договору фактично квартиру не передавав, продовжував проживати у спірній квартирі, іншого житла не мав, що свідчить про наявність домовленостей між сторонами про утримання останнього. За таких обставин, правильним є висновки щодо доведення ОСОБА_2 наявності обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача при укладенні договору дарування.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про проведення ОСОБА_16 капітального ремонту у спірній квартирі, оскільки такі обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним.

Посилання касаційної скарги на помилковість висновків суду щодо проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі після укладення договору дарування є безпідставними, оскільки ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року встановлено обставини щодо проживання ОСОБА_2 у вказаній квартирі та щодо наявності між позивачем та відповідачем неприязних відносин та спорів про користування квартирою (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк