Провадження № 2/702/23/19
Справа № 702/892/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про забезпечення позову

05 квітня 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н. В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнєльфа Вельє» про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання правочинів недійсними.

Ухвалою суду від 13.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

11.01.2019 ухвалою суду призначено судову почеркознавчу експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.03.2019 провадження у справі поновлено в зв»язку з надходженням до суду висновку експерта від 13.03.2019 № 639,915,927/19-23 судової почеркознавчої експертизи.

27.03.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

03.04.2019 представником позивача ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову.

Як на підставу для забезпечення позову посилається на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі державних актів серія та номер: ЧР № 044009 від 05.12.2003 та І-ЧР № 016307 від 04.07.2001 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0145, площею 2,1224 га. та :02:001:0143 площею 2,026 га, які розташовані в адміністративних межах Теолинської сільської ради Монастирищенського району.

13.01.2012 та 17.07.2012 позивачем укладено договори оренди земельних ділянок з СФГ «Нова Україна», строком на 5 років, до 22.09.2018 та 25.09.2018, які 22.09.2013 та 25.09.2013 зареєстровані в ДРРП. Позивача не влаштовували умови даних договорів, зокрема розмір орендної плати за користування земельними ділянками, а тому позивач не мала наміру продовжувати орендні відносини щодо свого майна з СФГ «Нова Україна».

Діючи згідно норм законодавства, позивач уклала договори оренди земельних ділянок з ТОВ «Жильнельфа Вельє».

За даними інформаційної довідки з ДРРП строк дії права оренди спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0143, :02:001:0145 додатковими угодами б/н від 28.08.2018, до договорів оренди земельних ділянок від 13.01.2012 та 17.07.2012 укладених між СФГ «Нова Україна» та позивачем продовжено на 15 років, до 22.09.2033 та 24.09.2033.

Вищезазначені додаткові угоди з СФГ «Нова Україна» позивач не підписувала та нікого у передбаченому законом порядку не уповноважувала на підписання додаткових угод.

Даний факт підтверджується результатами судової почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11.01.2019 у даній справі та відповідно до яких підпис на додаткових угодах б/н від 28.08.2018 до договорів оренди земельних ділянок № :02:001:0145, площею 2,1224 га та №:02:001:0143, площею 2,026 га розташованих в межах Теолинської сільської ради виконаний не ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що документи подані для державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельних ділянок кадастрові номери :02:001:0145,:02:001:0143 додаткові угоди б/н від 28.08.2018 є недійсними з моменту їх вчинення.

Отже, СФГ «Нова Україна» подало заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди на підставі додаткових угод б/н від 28.08.2018 до договорів оренди земельних ділянок № :02:001:0145, площею 2,1224 га, від 13.01.2012 та № :02:001:0143, площею 2,026 га, від 17.07.2012, які позивач не підписувала та нікого у встановлений законодавством спосіб не уповноважувала на підписання даних угод, що фактично свідчить про підроблення підпису позивача на відповідних додаткових угодах, для подальшого використання земельних ділянок, власником яких є позивач, в господарській діяльності СФГ «Нова Україна».

Дані дії відповідача суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки дані правочини укладено без волевиявлення власника земельних ділянок.

Предметом позову в даному випадку є визнання правочинів не дійсними.

Просить в порядку та на підставах ст. 149, 150 ЦПК України забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, оскільки позивач вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, не зможе забезпечити ефективний захист, у вигляді поновлення порушеного права власника земельної ділянки. Відповідач подав для державної реєстрації додаткові угоди які позивач (власник земельних ділянок), не підписувала про що фактично знав, оскільки позивач звертався до СФГ «Нова Україна з листом - повідомленням про не бажання продовжувати договори оренди землі від 13.01.2012 та 17.07.2012 з СФГ «Нова Україна». Вважає, що такими діями СФГ «Нова Україна» не визнає та фактично порушує право власності позивача на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0145 та :02:001:0143, таким чином намагається якомога довше використовувати земельні ділянки, для отримання неправомірної вигоди, чим порушує право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю земельною ділянкою.

Позивач вважає за доцільне застосувати такий засіб забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, а саме заборонити уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок. В даному випадку оскільки відповідно до чинного законодавства договори оренди земельних ділянок, а відтак і майнове право що виникає на його основі, виникає виключно з моменту державної реєстрації, то і зміна та припинення таких правовідносин можливе лише після внесення до реєстру реєстраційних дій щодо них. Просять заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки № :02:001:0145, площею 2,1224 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району, Черкаської області, реєстраційний номер (земельної ділянки): 34, заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки № :02:001:0143, площею 2,026 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району, Черкаської області, реєстраційний номер (земельної ділянки) : 34, власником яких є ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Суд вбачає, що позивач звернувся до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє» про визнання правочину недійсним.

Предметом позовної заяви є визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок № :02:001:0145, площею 2,1224 га, № :02:001:0143, площею 2,026 га розташованих на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області від 28.08.2018, які на праві власності належить позивачу.

Судом встановлено, що спірні земельні ділянки № :02:001:0145, площею 2,1224 га, № :02:001:0143, площею 2,026 га розташовані на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 26.09.2018, належать на праві власності позивачу. Позивач оспорює правомірність підстав реєстраційних дій (поданих документів, зокрема додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок), які 28.08.2018 вчинялися відповідачем СФГ «Нова Україна», посилаючись на те, що будь-яких додаткових угод, які б були підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень вона не підписувала та не уповноважувала на їх підписання інших осіб та немає наміру продовжувати орендні відносини з відповідачем, про що повідомила його письмово.

У відповідності до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими частиною 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Метою забезпечення позову - є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин суд погоджується з доводами представника позивача і доходить до висновку про те, що наявні всі передбачені процесуальним законом підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки не вжиття заходів забезпечення позову призведе до можливої реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема права оренди на земельні ділянки, які належать на праві власності позивачу, всупереч її волі та неможливості ефективного захисту прав позивача та виконання рішення суду.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет та підстави позову, а також з метою ефективного захисту прав позивача в майбутньому, суд приходить до висновку, що невжиття зазначених представником позивача заходів щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, крім того заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а тому заява підлягає задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що забезпечення позову направлене на охорону матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Що стосується застосування вимог статті 154 ЦПК України, слід зазначити, що суду не надано доказів та судом не встановлено на даний момент наявність підстав, передбачених п.1.2, ч. 3, ст. 154 ЦПК України, для обовязкового застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149,150,153,154,353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам, які відповідно до закону наділені повноваженнями державних реєстраторів, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0145, площею 2,1224 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, реєстраційний номер земельної ділянки: 34, власником якої є ОСОБА_2.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам, які відповідно до закону наділені повноваженнями державних реєстраторів, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0143, площею 2,026 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, реєстраційний номер земельної ділянки: 34, власником якої є ОСОБА_2.

Визначити стягувачем за ухвалою фізичну особу ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити боржником за ухвалою: юридичну особу Селянське (фермерське) господарство «Нова Україна», , місце знаходження вул. Набережна, 58 с. Теолин Монастирищенського району Черкаської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома, а також у Монастирищенський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для негайного виконання.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред»явлення до виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» три роки.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області або через Монастирищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В. Мазай