Справа № 635/2716/19 Провадження № 2-о/759/90/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.,

при секретарі - Крилєвській І.А.,

за участю заявника - ОСОБА_1,

представника заявника - адвоката Худаковського Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, 1954 року народження, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, 1975 року народження, ідентифікаційний код НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та її матір'ю ОСОБА_3 В період з 21 лютого по 05 березня 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні. 05 березня 2019 року він повернувся додому, проте потрапити до квартири не зміг, оскільки замок на вхідних дверях був замінений дружиною та її матір'ю з метою перешкоджання заявнику користуватись житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. 15 березня 2019 року за вказаним фактом перешкоджання у доступі до житла ОСОБА_1 звернувся до Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення домашнього насильства. Проте, до цього часу жодного рішення працівниками відділу поліції прийняте не було. Оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 є єдиним житлом заявника, там знаходяться всі його особисті речі, гроші, а також лікі (інсулін), які йому життєво необхідні, він просив видати обмежувальний припис для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строком на 6 місяців, поклавши на них обов'язки в усуненні перешкод у користуванні ОСОБА_1 житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

Заінтерсовані особи у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши думку учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов такого висновку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Заявник ОСОБА_1 в поданій заяві зазначає про здійснення щодо нього економічного домашнього насильства, що проявилось у встановленні перешкод у доступі до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка є його єдином місцем мешкання та де знаходяться його особисті речі, гроші, ліки, які необхідно приймати щоденно.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_5, який пояснив, що дійсно дружина та теща заявника тривалий час не пускають його до дому, оскільки його покази не підтверджуються іншими, належними та допустимими доказами.

Так, частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - мати (батько) одного з подружжя та інший з подружжя.

Пункт 3 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнім насильством діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.4 ст.1 цього Закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, якими ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає наступні: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з положеннями п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Таким чином, обмежувальний припис застосовується виключно щодо кривдника, тобто особи, яка вчинила домашнє насильство. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства встановлено у ст.126-1 КК України, що передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров'я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В свою чергу, у ст.173-2 КУпАП встановлено адміністративну вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із тим, доказів притягування до відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення діянь, що мають ознаки домашнього насильства суду не надано, а відтак на сторін не можуть бути поширені права і обов'язки кривдника і постраждалої особи, визначені законодавством про захист від домашнього насильства. Відсутній головний доказ для такої категорії справ - вирок чи постанова (рішення) суду, яке набрало законної сили про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили домашнє насильство щодо ОСОБА_1 і їх вина в установленому законом порядку доведена у ході судового розгляду.

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_1 від 14 березня 2019 року про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо нього домашнього насильства, з якою він звернувся до Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області. Проте на даний час жодне рішення по вказаній заяві не прийняте /а.с.5/.

Стаття 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (Реєстр), яким є автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

Згідно з ч.3 ст.16 цього Закону до Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства), зокрема, про постраждалу особу - за згодою, наданою у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті; кривдника та про характер відносин між кривдником і постраждалою особою, у тому числі відповідно до статті 3 цього Закону; випадок домашнього насильства, насильства за ознакою статі (дата вчинення; місце вчинення; форма домашнього насильства; вид шкоди чи страждань, завданих внаслідок насильства за ознакою статі; короткий опис).

Відомості про кривдника вносяться до Реєстру у разі наявності обґрунтованої підозри вчинення ним насильства, зокрема після підтвердження такого факту шляхом проведення перевірки відповідної інформації згідно з порядком взаємодії суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, та/або порядком взаємодії суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Однак, доказів про вчинення домашнього насилля з боку ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 відомостями з Реєстру також не було наведено.

Більш того, будь-яких належних доказів, які б підтверджували викладені в заяві про видачу обмежувального припису факти вчинення насилля щодо ОСОБА_1, окрім як пояснень заявника, суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.26 наведеного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

«Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в заяві про видачу обмежувального припису, заявником не обґрунтовано також й існування будь-яких ризиків щодо факту, продовження чи вчинення домашнього насильства, якщо таке і мало місце.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

В ході судового розгляду заявником документально не підтверджені обставини, які свідчать про наявність вищеперелічених ризиків.

Крім того, заявник просить встановити обмежувальний припис, зобов'язавши зацікавлених осіб усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2 частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено покладення обмежувальним приписом на кривдника обов'язку, зокрема, усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

При цьому, заявником суду не надано доказів того, що він є співвласником житлового приміщення, в усуненні перешкод у доступі до якого він просить в своїй заяві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами щодо заявника, настання наслідків його вчинення, суд, приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст.350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, 1954 року народження, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, 1975 року народження, ідентифікаційний код НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2019 року.

Суддя Панас Н.Л.