Справа №203/4281/18
Провадження №2/0203/398/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивачки ОСОБА_1;

-відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,

у с т а н о в и в:

06 грудня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від листопада 1998 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільного господарства, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер. Сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини. Відповідач неодноразово висловлювався з приводу визначення місця проживання дитини з ним. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про розірвання укладеного між сторонами шлюбу, визначення місця проживання дитини разом з позивачкою (а.с.а.с. 2, 3).

Позивачка у судовому засіданні підтримала заявлений позов, а відповідач визнав позов.

Суд, заслухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 25.11.1998 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Дніпропетровська (актовий запис 444) (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачкою (а.с. 6).

Від серпня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного.

Позивачка зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно, і збереження сімї неможливе.

Спору щодо спільно нажитого майна між сторонами не існує.

За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Розвязуючи спір у частині визначення місця проживання дитини, суд насамперед виходить з такого.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

При цьому такий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, порушені.

Судом було встановлено, що дитина сторін постійно мешкає разом з позивачкою, а відповідач проти цього не заперечував і не заперечує тепер.

Відтак, зважаючи на відсутність спору з приводу визначення місця проживання дитини сторін, позов у цій частині має бути відхилено.

У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути компенсацію судових витрат у сумі 1 409,60 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 189, 196 198, 200, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 49000, Україна, місто Дніпро, вулиця Князя Ярослава Мудрого, 32/141) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2; 49000, Україна, місто Дніпро, вулиця Князя Ярослава Мудрого, 32/141) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 25 листопада 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кіровської районної ради міста Дніпропетровська (актовий запис 444), розірвати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у сумі 1 409,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 23 квітня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян