БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/251/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Чорнухи Н.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Биковця В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 10000 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 03 квітня 2017 року він придбав житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1; однак, доки він певний час не проживав у цьому будинку сусід ОСОБА_4 викрав з подвір'я належне йому на праві власності майно на загальну суму 10000 грн (насосну станцію для подачі води - 3000 грн, ванну зі змішувачами - 2000 грн, умивальник зі змішувачем - 1000 грн, сарай - 2500 грн, туалет - 1500 грн). Він подавав на ОСОБА_4 заяву про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, але відповідач не був покараний за свої дії; проте 25 січня 2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. В добровільному порядку відшкодувати збитки відповідач не бажає.

Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що після придбання ним у ОСОБА_5 будинку з надвірними спорудами остання хотіла забрати деякі речі, але він їй дозволив лише частково; які саме речі вона забирала він не бачив, так як не був при цьому присутнім. Майно, яке є предметом позову, працівниками поліції у відповідача не вилучалось, але на території господарства ОСОБА_4 знаходиться розібрана частина сараю та туалет. Вартість майна він визначив за середньоринковими цінами.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в зв'язку з їх необгрунтованістю, оскільки позивач не навів жодного доказу викрадення ним майна позивача і його висновки з цього приводу є надуманими; відсутнє процесуальне рішення про притягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України; наведене позивачем у заяві майно в нього не вилучалось; як йому відомо станцію для подачі води, ванну та умивальник забрала попередня власниця будинку ОСОБА_5 Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що твердження ОСОБА_1 про викрадення ОСОБА_4 зазначеного в позовній заяві майна грунтується лише на припущеннях, не підтверджене належними та допустимими доказами, відсутнє судове рішення про визнання його клієнта винуватим у викраденні майна позивача, а в постанові про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП (самоправство) відсутні відомості про те, в чому воно виразилось, які саме дії притягуваного були неправомірними, щодо якого майна та стосовно якої особи були вчинені. Також зазначив, що позивач не навів доказів перебування викраденого майна у його власності, оскільки воно не зазначено в договорі купівлі-продажу.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач 03 квітня 2017 року згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Борзнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Лиман Т.О., придбав у ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач проживає по сусідству з даним домоволодінням позивача по АДРЕСА_3, тоді як зареєстрований в АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою Хорошеозерської сільської ради №100 від 15.03.2019р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (презумпція вини завдавача шкоди).

Отже, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обгрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_1 посилається на злочинні та самоуправні дії ОСОБА_4, пов'язані з заволодінням належним йому майном; притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП, що є обставиною, яка згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Водночас, суд не може погодитися з такими доводами позивача та його представника, виходячи з наступного.

Посилання позивача у заяві на положення ч.4 ст.61 ЦПК України є недоречним, оскільки ця норма містилась у ЦПК України в редакції 2004 року, який втратив чинність, тоді як з огляду на подачу позову 12.03.2019р. діючою є аналогічна норма ч.6 ст.82 ЦПК України 2017 року. Провадження ж в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ЦПК України).

Разом з тим, з огляду на принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, визначений ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, позивач не надав суду й матеріали справи не містять жодних доказів існування обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, щодо визнання відповідача винуватим у вчиненні крадіжки зазначеного у позовній заяві майна.

В ч.6 ст.82 ЦПК України (як і в колишній ч.4 ст.61 ЦПК України) йдеться мова про преюдиційне значення для правових наслідків дій особи виключно постанови суду, а не якогось іншого органу чи посадової особи, які наділені повноваженнями на притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, позивач та його представник посилаються на додану до заяви постанову адміністративної комісії при виконкомі Хорошеозерської сільської ради від 25 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП - сапоуправство.

При цьому, суд зважує на те, що встановлені в даній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставини могли б мати для суду відповідне преюдиційне значення в силу вимог ч.5 ст.82 ЦПК України.

Однак, вказана постанова адміністративного органу всупереч вимогам ст.283 КУпАП не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи; в ній лише зазначена загальна фраза про вчинення ОСОБА_4 самоуправства без розкриття ознак складу цього адміністративного правопорушення (час, місце, спосіб, об'єкт, потерпіла особа, інше). В зв'язку з цим, суд погоджується з доводами представника відповідача про неналежність даного доказу як підставу обгрунтування позовних вимог.

Також суд враховує і ту обставину, що вказане позивачем у заяві майно не було у встановленому законом порядку виявлене, зафіксоване на носіях інформації чи вилучене у відповідача.

Натомість, як вбачається з показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, сам позивач поширював інформацію про те, що насосну станцію для подачі води, ванну та умивальник зі змішувачами в його відсутність самовільно забрала попередня власниця будинку ОСОБА_5; про викрадення майна відповідачем позивач не говорив. У ОСОБА_4 був власний туалет, якого він змайстрував зі своїх матеріалів у 2013 році та перевіз до фактичного місця проживання.

В задоволенні клопотання позивача та його представника про допит свідка ОСОБА_9 судом було відмовлено, оскільки воно заявлено з порушенням строків, визначених ст.83 ЦПК України, а поважних причин несвоєчасного подання цього доказу, про існування якого було відомо ще до подачі позовної заяви, стороною позивача не наведено.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими і не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє в повному обсязі, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на самого позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.3, 22, 1166 ЦК України, ст.2, 3, 12, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Борзнянський районний суд) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець