Справа № 310/4505/18 Головуючий 1 інстанція-Марфіна Н.В.
Провадження № 22-ц/824/4568/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Бердянського міськрайонного центру зайнятості на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21 грудня 2018 року у справі за позовом Бердянського міськрайонного центру зайнятостідо ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю,-

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року Бердянський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивований тим, що до центру зайнятості для отримання допомоги у працевлаштуванні 02 червня 2017 року звернувся відповідач ОСОБА_1, який був звільнений із посади виконуючого обов'язки ДП «Бердянський морський торгівельний порт» на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України за закінченням строку. Відповідач надав усі необхідні документи і 02 червня 2017 року йому було надано статус безробітного, а 09 червня 2017 року призначено допомогу по безробіттю. Відповідач перебував на обліку у центрі зайнятості із 02 червня 2017 року по 18 квітня 2018 року та отримував допомогу і пільги в цей період.

Вказував, що 10 квітня 2018 року відповідач повідомив центр зайнятості про поновлення його на роботі і надав підтверджуючі документи, зокрема копії рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року про поноволення його на роботі та наказу Міністерства інфраструктури України від 23 березня 2018 року про його поновлення на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Бердянський морський торгівельний порт». У зв'язку із наведеним центр зайнятості 18 квітня 2018 року прийняв рішення про припинення реєстрації відповідача як безробітного та виплати йому допомоги із 05 грудня 2017 року.

Посилаючись на те, що відповідач незаконно отримав допомогу по безробіттю за період із 06 грудня 2017 року по 18 квітня 2018 року у розмірі 24568,41 грн., просив стягнути вказані кошти із відповідача на користь центру зайнятості, судовий збір покласти на відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

- 2 -

Не погоджуючись із рішенням, Бердянський міськрайонний центр зайнятостіподав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким вимоги центру задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність підстав для стягнення допомоги по безробіттю. Суд не врахував, що відповідач поновлений на роботі за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року, яке підлягає негайному виконанню, а відтак із 06 грудня 2017 року втратив статус безробітного і відповідно втратив право на отримання допомоги. Не повідомивши про це центр зайнятості, відповідач неправомірно отримував допомогу, що суперечить п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок беззробіття», згідно якого виплата допомоги припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, а відтак допомога має бути повернута.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги центру зайнятості є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва як незаконне.

Відповідач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для стягнення із відповідача отриманої допомоги по безробіттю. При цьому суд виходив з того, що судове рішення про поновлення відповідача на посаді виконане роботодавцем лише 23 березня 2018 року шляхом видачі наказу, з яким відповідач ознайомився 02 квітня 2018 року і надав його 10 квітня 2018 року до центру зайнятості, що у свою чергу свідчить про відсутніть недобросовісності з його боку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

- 3 -

Відповідно до п.2 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.34 цього Закону фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 із 02 червня 2017 року перебував на обліку в Бердянському міськрайонному центрі зайнятостізі статусом безробітного, а із 09 червня 2017 року він отримував допомогу по безробіттю.

Також судом становлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 поновлено на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Бердянський морський торгівельний порт» та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення суду виконане шляхом видачі Міністерством інфраструктури України наказу від 23 березня 2018 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Бердянський морський торгівельний порт», з яким відповідач ознайомився 02 квітня 2018 року, про що свідчить підпис на наказі і надав його до центру зайнятості 10 квітня 2018 року.

Окрім того, встановлено, що у квітні 2018 року виплата допомоги по безробіттю відповідачу не проводилася, що стверджується довідкою центру зайнятості від 15 червня 2018 року (а.с.15).

За таких обставин з огляду на виконання рішення суду лише 23 березня 2018 року та відсутніть недобросовісності з боку відповідача при отриманні ним допомоги по безробіттю суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач поновлений на роботііз 05 грудня 2017 року, тобто з моменту ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області про його поновлення, яке підлягало негайному виконанню, і відповідно з цього моменту втратив право на отримання допомоги, не грунтуються на приписах закону.

Як вище вказувалося згідно п.2 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, як і припиняється його реєстрація у якості безробітного (п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМ України № 198 від 20 березня 2013 року).

Відповідно до приписів ч.2 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст.63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналогічні положення містить ст.236 ЦКЗППУ, яка передбачає відповідальність у випадку затримки роботодавцем виконання судового рішення.

Отже, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до

- 4 -

виконання своїх попередніх обов'язків.

Таким чином, вищевказаними нормами передбачено, що припинення реєстрації особи як безробітного, а з ним і припинення виплати допомоги по безробіттю, прямо пов'язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, який, у свою чергу, пов'язаний з днем видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 570/4315/16-ц, де залишаючи без задоволення касаційну скаргу центру зайнятості, суд вказав, що виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження роботодавцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. А отже, припинення реєстрації особи як безробітного, а з ним і припинення виплати допомоги по безробіттю, прямо пов'язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, який, в свою чергу, пов'язаний з днем видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства.

Відповідач поновлений на роботі відповідно до рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року, лише 23 березня 2018 року, і саме з цього часу він перестав бути безробітним, а тому допомога по безробіттю отримана останнім у період із 05 грудня 2017 року по 23 березня 2018 року є такою, що виплачена позивачем на законних підставах.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення отриманої відповідачем допомоги по безробіттю за період із моменту його повновлення на роботі, а саме із 23 березня по 31 березня 2018 року, оскільки наказ Мінінфраструктури про поновлення на роботі надійшов до Бердянського морського торгівельного порту лише 30 березня 2018 року, що стверджується датою його реєстрації морським портом (а.с.24)

Відповідач же з ним ознайомився лише 02 квітня 2018 року, а відтак в його діях відсутня недобросовісність по отримианню допомоги із 23 по 31 березня 2018 року, що у свою чергу згідно ч.2 ст.1215 ЦК України унеможливлює стягнення отриманої ним допомоги за цей період.

Рештадоводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Бердянського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення.

- 5 -

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: