Провадження №2/592/254/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м.Суми Ковпаківський районний суд міста Суми в складі головуючого судді Катрич О.М., за участю секретаря судового засідання Хуторянської В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору, посвідченого старшим нотаріусом СДНК 30.07.1981 року йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою м.Суми, вул.Новолепехівська 64, а будинок № 62 по вул. Новолепехівській в м.Суми належить відповідачці ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно. На належній йому на праві власності земельній ділянці № 64 по вул. Новолепехівській в м.Суми побудований гараж, який розташований на лінії забудови. Ворота відчиняються з приміщення гаража та полотна воріт розпахуються в бік дороги по вул. Новолепехівська, перед будівлями домоволодіння виконано замощення на відстань 3.5 м. в бік дороги. З ділянки № 62 по вул. Новолепехівській в м.Суми, що належить відповідачці,організований основний виїзд через ворота на дорогу вулиці Новолепехівська. Крім того від спільної межі між ділянками № 64 та 62 встановлена огорожа / роздвижні ворота/ на відстань 2.7 м. в бік вул. Новолепехівська. Бічні ворота домоволодіння встановлені таким чином, що при виїзді автомобіля з ділянки № 62 перекривається виїзд з належного йому гаражу „К" та рух автомобіля частково проходить по тротуару / замощенню/ біля належного мені домоволодіння. Згідно висновку експертного будівельно -технічного дослідження № 1257 від 05.12.2016 року розташування бічних воріт домоволодіння № 62 по вул.Новолепехівська не відповідає вимогам ДБН та створює перешкоди в користуванні гаражем йому як власнику. Тому просить суд: ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні власністю-належним йому на праві власності домоволодінням № 64 по вул. Новолепехівській в м.Суми, а саме- гаражом, зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 демонтувати бічні /роздвижні/ворота для виїзду з належного її домоволодіння № 62 по вул. Новолепехівській в м.Суми, встановивши суцільний забор. На адресу суду надійшов відзив, в якому відповідачка вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що бічні /роздвижні/ворота встановлені таким чином, що перекривають виїзд з гаражу позивача. Твердження позивача про те, що рух її автомобіля, частково проходить по тротуару (замощенню) біля належного позивачу домоволодіння є взагалі безпідставним тому, що згідно викопіювання (Аркуш № 6) з топографо-геодезичного плану м. Суми масштабу 1:500, тротуар знаходиться на протилежній стороні вулиці, а не біля домоволодіння позивача. А «свій», тобто лише для себе, тротуар (замощення) позивач виконав на підставі наміру забудовника, а не проектної документації, не є законними. Крім цього, висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 1257 від 05.12.2016 року, який був складений та проведений за ініціативою позивача, містить завідомо неправдиві відомості, який складений на підставі неперевірених і суперечливих даних та не відповідає обставинам справи. Спеціаліст не попереджався про кримінальну відповідальність за видачу завідомо неправдивого висновку, а тому судом до уваги, як доказ, такий висновок прийнятий бути не може. Ворота встановлені на межі її приватизованої земельної ділянки, яка отримана у власність у відповідності з чинним законодавством. Навпаки, позивач з червня 2015 року неодноразово різними способами здійснює перешкоди та блокує ворота №1, а з 11.09.2016 року встановив велику квіткову клумбу, чим позбавив її можливості користуватися даним воротами для заїзду до двору та її гаражу, до якого здійснюється заїзд лише через дані ворота. Зазначені позивачем у позовній заяві доводи вже неодноразово перевірені судами різних інстанцій при розгляді справ за його участю. (а.с. 36-38) Як убачається з відповіді на відзив (а.с. 65-66) позивач вказує, що відповідач не вірно оцінює обставини, пов'язані з будівництвом ним гаражу, оскільки гараж був побудований ним у 1983 році і був дерев'яним, а у 1985 році він був обкладений цеглою. Згода на будівництво гаражу була надана власником домоволодіння №62 по вул. Лепехівська у м. Суми, ОСОБА_3 і всі питання щодо будівлі гаражу було погоджено безпосередньо з ним. Ця обставин підтверджується тим, що до теперішнього часу ніяких претензій від власників домоволодіння №62 не виникало. Цей гараж не є самочинно збудованим, що підтверджується належними документами і введений в експлуатацію у 2012 році і ніяких питань з боку відповідачів, чи заперечень, не надходило. Посилання відповідачки на ту обставину, що вона не згодна з висновком експерта є дивною обставиною, адже з 05.12.2016 р. вона була згодна з висновком експерта у повному обсязі, на той час, коли вирішувалося питання її позовних вимог і ніяких заперечень щодо висновку експерта нею не було надано. Якби вона була не згодна з висновком експерта, то вона б скористувалася правом оскарження, або заперечень. У запереченнях відповідачка вказує, що у відповіді на відзив не відповідають дійсності твердження позивача про те, що згода на будівництво його гаража була надана її батьком, ОСОБА_3, оскільки батько ніякого дозволу на будівництво гаража позивачу не надавав і на той час, про який вказує позивач, взагалі він не мешкав за даною адресою. Також, позивач неправильно, на свій розсуд трактує як зазначене експертом у висновку, так і викладене в рішеннях судів. (а.с. 68-69)

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просять їх задовольнити.

Відповідачка та її представник під час розгляду справи пояснили, що немає у них добросусідських відносин з позивачем та його сім»єю саме з їх вини, але позов вважають надуманим, спрямованим на не виконання рішення суду від 16.01.2017 року. Просять відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння по вул. Новолепехівська,64, в м. Суми на земельній ділянці загальною площею 454 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30 липня 1981 року (а.с. 3-8,17), а ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: вул. Новолепехівська,62, м. Суми, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2012 року, серії САЕ №508737, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради, а також є власником земельної ділянки площею 0,0530 га, яка розташована за адресою: вул. Новолепехівська,62, м. Суми, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №407962, виданого управлінням земельних ресурсів в м. Суми Сумської області від 18 вересня 2008 року (а.с.13-16,18). Так, спір виник з приводу встановлених ОСОБА_2 бічних/роздвижних/воріт на території за адресою: вул. Новолепехівська,62, м. Суми. До цього, до суду з позовом зверталася ОСОБА_2 до ОСОБА_1, який на той час зустрічних вимог не заявляв . Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Сумська міська рада про усунення перешкод у користуванні майном та зобовязання вчинити дії задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою м. Суми вул. Новолепехівська 62, належного ОСОБА_2 шляхом заборони встановлення (розташування) будь-яких предметів, які б заважали користуватись вїздом до домоволодіння ОСОБА_2Б, з боку домоволодіння ОСОБА_1 за адресою м. Суми вул. Новолепехівська, 64. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 11.07.2018 року рішення суду першої інстанції та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22.02.2017 року залишено без зміни .(а.с. 47-48) Під час розгляду справи, на підтвердження своїх заперечень, ОСОБА_1 як відповідач надавав суду висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 05.12.2016 року, на який посилається і зараз у справі як позивач. Судами різних інстанцій цей доказ був оцінений в сукупності з іншими доказами і йому була надана оцінка, зокрема в рішенні суду від 16.01.2017 року зазначено, що суд не погоджується з висновками експертно-будівельного дослідження стосовно порушення ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 стосовно облаштування відкотних воріт для вїзду в своє домоволодіння, вихід земельної ділянки позивача за межі «червоної лінії» вулиці та якій воно розташоване виходячи з того, що вони встановлені на межі приватизованої земельної ділянки позивача та земельна ділянка, на якій вони розташовані, належить позивачу на праві приватної власності та отримана у відповідності з чинним законодавством. Відповідач не надав суду безсумнівних доказів існування тих обставин, що існування відкотних воріт позивача та користування ними порушує будь-які значимі права та інтереси відповідача.Облаштуванням прилеглої території відповідач створив фактично зручності для себе, а не для всіх мешканців вулиці, облаштування тротуару на протилежному боці вулиці відсутнє . На даний час, нових обставин не встановлено, а крім цього висновку експертного будівельно-технічного дослідження та фото до нього, з яких убачається на той час, тобто станом на 2016 рік, місце розташування воріт гаражів як позивача так і відповідача, тротуарної плитки та вазона з квіткою, позивачем не надано суду інших належних та допустимих доказів в розумінні положень ст.ст. 76-78 ЦПК України. (а.с. 24-30) Відповідно до ч.4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. (ст. 12 ч.3) Згідно ст. 4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевказані положення законодавства та обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, а саме , що встановлені бічні ворота відповідача створюють йому перешкоди у в»їзді та виїзду його автомобіля з гаражу. У сторін відсутні добросусідські відносини тривалий час, позовні вимоги є надуманими, заявлені з власних міркувань. Слід звернути увагу сторін на те, що стаття 103 Земельного кодексу України визначає зміст добросусідства, за яким власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Катрич