Єдиний унікальний номер 243/2515/18 Номер провадження 22-ц/804/1121/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 243/2515/18

Провадження № 22-ц/804/1121/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Будулуци М. С., Папоян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К. О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Воронкова Д. В. від 28 лютого 2019 року, постановлену у м. Слов'янську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» (далі - ТОВ «Південний фінансовий партнер») пред'явило позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 25 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» був укладений кредитний договір № 459Ю, відповідно до якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію у сумі 20000000 грн 00 коп. з терміном погашення до 24 березня 2015 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору були укладені: 1) договір іпотеки № 459Ю-5 від 07 жовтня 2013 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3, предметом якого є нежитлові приміщення другого поверху будівлі гуртожитку загальною площею 337,6 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 2) договір іпотеки № 459Ю-6 від 09 жовтня 2013 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2, предметом якого є приміщення другого поверху будівлі гуртожитку загальною площею 282,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

25 березня 2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Південний фінансовий партнер» був укладений договір про відступлення права вимоги №1, на підставі якого Банк передав позивачу права вимоги до боржника за кредитним договором, заборгованість за яким становила 20299569 грн 84 коп., з яких: 19999997 грн 28 коп. - заборгованість за кредитом, 299572 грн 56 коп. - заборгованість за процентами.

У той же день між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Південний фінансовий партнер» був укладений договір про відступлення прав за договорами забезпечення, у тому числі за вищезазначеними Договорами іпотеки.

Посилаючись на невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просив звернути стягнення: 1) на предмет іпотеки - нежитлові приміщення другого поверху будівлі гуртожитку загальною площею 337,6 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу з прилюдних (публічних) торгів у порядку виконавчого провадження за початковою ціною не нижче ніж 1094369 грн 00 коп.; 2) на предмет іпотеки - нежитлове приміщення другого поверху будівлі гуртожитку загальною площею 282,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу з прилюдних (публічних) торгів у порядку виконавчого провадження за початковою ціною не нижче ніж 1308742 грн 00 коп., а також до реалізації передати спірне нерухоме майно в управління ТОВ «Південний фінансовий партнер».

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2018 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалу мотивовано тим, що спір виник стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, у якому сторонами є юридичні особи, тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У березні 2019 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд, закриваючи провадження у справі, не зважив на суб'єктний склад спору та роз'яснення, викладені у пунктах третьому, чотирнадцятому постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ». При цьому суд неправильно тлумачив пункт перший частини першої статті 20 ГПК України і безпідставно врахував викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц висновки щодо застосування відповідних норм права, які регулюють правовідносини, які випливають із договорів поруки.

Учасники справи копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою отримали, проте не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи не з'явились в судове засідання, про дату, час і місце якого повідомлені, зокрема позивач телефонограмою № 189 від 09.04.2019, яку отримав адвокат Гук О.О. (ас. 186, 188-189). Товариство з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» звернулось із клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Підстави закриття провадження у справі визначено у частині першій статті 255 ЦПК України. Зокрема, суддя закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 25 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» був укладений кредитний договір № 459Ю, відповідно до якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію. 25 березня 2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Південний фінансовий партнер» був укладений договір про відступлення права вимоги №1, на підставі якого Банк передав позивачу права вимоги до боржника за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що даний спір виник стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, у якому сторонами є юридичні особи, тому відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За приписами частини першої статті 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. Так, за змістом пункту 1 частини першої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до положень ст. ст. 572, 575, 589, 626 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, договір іпотеки укладається кредитором і іпотекодавцем в забезпечення виконання боржником основного зобов'язання.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України).

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, ТОВ «Південний фінансовий партнер» як кредитор подало до загального суду позов до фізичних осіб як іпотекодавців за договорами іпотеки, що укладені на забезпечення зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто між позивачем та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-УШ до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Правові висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18.

Вказуючи, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд попередньої інстанції зважив на те, що спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України; а при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у вищезазначених постановах Великої Палати Верховного Суду.

Довід скарги про безпідставне врахування судом першої інстанції висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц, який стосується договору поруки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки правовий висновок стосується юрисдикції господарських судів щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З наведених вище підстав суд апеляційної інстанції також не приймає посилання у скарзі щодо неврахування судом першої інстанції роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» залишити без задоволення, ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді М. С. Будулуца

В. В. Папоян