КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Олійника В.І., Голуб С.А.,

за участю секретаря судового засідання - Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Гарницького П.П., звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

На обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що з 1 вересня 2016 року ОСОБА_1 працював на посаді директора департаменту безпеки ПрАТ «АК «Київводоканал». З моменту виявлення позивачем ряду грубих порушень на підприємстві голова правління ОСОБА_2 вирішив замінити його на іншу людину, запропонувавши добровільне звільнення з посади. Однак позивач відмовився від такої пропозиції, у зв`язку з чим отримав відповідь, що буде звільнений в будь-який спосіб. На виконання вказаних погроз 22 серпня 2018 року позивачу вручили для ознайомлення попередження без дати та номеру про скорочення його посади, а після виходу з лікарняного було вручено наказ від 11 вересня 2018 року № 647-Д про звільнення з роботи з 11 вересня 2018 року у зв`язку з скороченням штату працівників. Після ознайомлення з даним наказом, позивачу видали його примірник та трудову книжку, але без надання довідки про розмір заробітної плати, як він цього вимагав. Позивач є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІІ групи, на якого розповсюджуються певні гарантії по захисту його прав на працевлаштування, а тому після отримання наказу про звільнення, він повністю не погодився з ним, про що написав раніше у попередженні про звільнення 22 серпня 2018 року. Крім того, звільнення позивача відбувалось без згоди профспілкового комітету, який повинен запросити позивача на розгляд цього питання у випадку звернення до нього роботодавця. Внаслідок незаконного звільнення, позивачу також було завдано моральної шкоди виходячи з того, що він втратив нормальний життєвий зв`язок, необхідний для зусиль організації свого життя, що підтверджується висновком експерта від 31 грудня 2018 року № 20-12-2018.

Посилаючись на викладене та з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд поновити його на роботі на посаді директора департаменту безпеки ПрАТ «АК «Київводоканал»з 11 вересня 2018 року; скасувати запис у його трудовій книжці про звільнення з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України; стягнути з ПрАТ «АК «Київводоканал»на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2018 рокупо день ухвалення судового рішення, моральну шкоду в розмірі 134 028 грн, судові витрати, пов`язані з послугами адвоката в розмірі 100 000 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження в розмірі 3 723 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивач, не будучи членом первинної профспілкової організації, звільнений з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників відповідача та відмовився від переведення на іншу посаду з урахуванням його заяви про звільнення із займаної посади до закінчення встановленого строку.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, представник позивача - адвокат Гарницький П.П., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при звільненні позивача відповідач не дотримався вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки скоротив посаду заступника генерального директора з питань безпеки - директора департаменту безпеки, проте увів посаду начальника управління, тобто фактично здійснив перейменування посади з тими самими обов`язками, які виконував позивач, однак йому була запропонована значно нижча посада з меншим посадовим окладом, не зважаючи на те, що позивач мав переважне право на працевлаштування, враховуючи його науковий ступінь кандидата юридичних наук, статус учасника бойових дій та інваліда війни ІІІ групи. При цьому позивач був членом правління ПрАТ «АК «Київводоканал», тобто приймав участь в діяльності колегіального органу, а порядок прийняття та звільнення членів правління відноситься до виключної компетенції загальних зборів акціонерів товариства, тобто вищого органу, який уповноважений не тільки звільняти, але й призначати членом правління. Внаслідок незаконного звільнення з роботи позивачу завдана значна моральна шкода, адже були порушені його конституційні права на працю, він втратив нормальні життєві зв`язки з оточуючими, у тому числі зі своїми колегами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Гарматін К.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Зазначає, що доводи позивача про нібито незаконність його звільнення не відповідають дійсності, оскільки саме на підставі заяви самого ОСОБА_1 з висловленим у ній проханням щодо скорочення терміну попередження про майбутнє звільнення і було звільнено останнього наказом ПрАТ «АК «Київводоканал» від 11 вересня 2018 № 647-К на законних підставах. У заяві про збільшення позовних вимог представником позивача вказано не визначений експертом у його висновку розмір моральної шкоди, а суму такої шкоди, розраховану на прохання «піддослідної особи» за методикою, що не діє ще з 2016 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що наказом ПАТ «АК «Київводоканал» № 348-К від 31 лютого 2016 року, ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника генерального директора з питань безпеки - директора департаменту безпеки з 1 вересня 2016 року зі строком випробування на два місяці з посадовим окладом 25 025 грн щомісячно та встановлено доплату за науковий ступінь «кандидат юридичних наук» в розмірі 15 % посадового окладу (а.с. 24).

Згідно з наказом від 20 серпня 2018 року № 352 «Про впровадження організаційної структури ПрАТ «АК «Київводоканал», з метою оптимізації та підвищення ефективності роботи структурних підрозділів товариства, удосконалення організації праці, раціонального використання трудових ресурсів товариства та виконання Протоколу засідання Наглядової ради ПрАТ «АК «Київводоканал» від 17 серпня 2018 року № 17/08/18-1, запроваджено з 20 серпня 2018 року нову організаційну структуру відповідача.

За змістом цього наказу, серед низки інших посад, посада заступника генерального директора з питань безпеки - директора департаменту безпеки, яку обіймав позивач, виведена зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців головного офісу ПрАТ «АК «Київводоканал» та скорочена. Зобов`язано посадових осіб відповідача розробити нові положення, посадові інструкції та здійснити перерозподіл обов`язків між заступниками генерального директора.

Разом з тим, указаним наказом зобов`язано директора департаменту управління персоналом забезпечити, не пізніше ніж за два місяці до наступного вивільнення, ознайомити працівників ПрАТ «АК «Київводоканал», посади яких скорочуються, з цим наказом та попередити про їх наступне вивільнення із одночасним запропонуванням іншої роботи, що відповідає їх спеціальності, а в разі відсутності такої роботи запропонувати їм іншу роботу. При неможливості або відмови працівників від працевлаштування провести звільнення за скороченням штату згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України (а.с. 9).

22 серпня 2018 року головою правління - генеральним директором ОСОБА_2 видано попередження ОСОБА_1 про скорочення посади заступника генерального директора з питань безпеки - директора департаменту безпеки ПрАТ «АК «Київводоканал» та запропоновано іншу роботу на посаді провідного інженера відділу економічної безпеки управління з питань безпеки та забезпечення режимної охорони з посадовим окладом в розмірі 10 750 грн щомісячно.

Одночасно цим попередженням позивача повідомлено, що у разі відмови від запропонованої йому роботи, його буде звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами організації виробництва і праці та скороченням штату працівників 21 листопада 2018 року з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Із даного попередження вбачається, що у графі під підписом голови правління - генерального директора, містяться підписи позивача про отримання копії попередження та повідомлення про те, що він не згоден із запропонованою йому посадою провідного інженера відділу економічної безпеки управління з питань безпеки та забезпечення режимної охорони ПрАТ «АК «Київводоканал» (а.с. 7).

Хоча попередження не містило дати та номеру реєстрації вихідної документації, втім позивачем та його представником не було наведено підзаконний та/чи нормативний акт, який би зобов`язував відповідача здійснювати обов`язкову реєстрацію внутрішніх документів підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав на ім`я голови правління - генерального директора ПрАТ «АК «Київводоканал» ОСОБА_2. заяву, в якій просив звільнити його з роботи з 11 вересня 2019 року за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України зі скороченням терміну попередження про майбутнє звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та удосконаленням організаційної структури товариства (а.с. 22).

На підставі указаної заяви позивача 11 вересня 2018 року було видано наказ по особовому складу № 647-К, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника генерального директора з питань безпеки - директора департаменту безпеки з 11 вересня 2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно статті 40 КЗпП України; зроблено повний розрахунок та виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку згідно статті 44 КЗпП України, у тому числі за 1 календарний день невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2017 року та за 1 календарний день щорічної відпустки за період роботи з 1 вересня 2018 по 11 вересня 2018 року (а.с. 5).

Крім того, відповідно до наказу від 11 вересня 2018 року № 383 позивачу надано матеріальну допомогу в розмірі чотирьох посадових окладів у зв`язку зі звільненням та припиненням трудової діяльності в ПрАТ «АК «Київводоканал» (а.с. 25).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому, право власника або уповноваженого ним органу самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об`єднань у частині третій статті 64 ГК України. Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У відповідності до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених пункту 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до роз`яснень Міністерства праці та соціальної політики України, викладених у листах від 25 травня 2010 року № 107/06/186-10 та від 15 лютого 2012 року № 18/06/186-12, до закінчення двомісячного строку з дня попередження, звільнення працівників з ініціативи адміністрації на зазначених підставах без їх згоди не допускається. При наявності прохання працівника скоротити термін попередження про наступне звільнення, який є обов`язковим тільки для адміністрації, працівник може бути звільнений до його закінчення, як на підставах, визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, так і за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України), у зв`язку з переведенням (пункт 5 статті 36 КЗпП України), за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених, обґрунтовано виходив з того, що у відповідача мало місце зміна організаційної структури шляхом скорочення штатних одиниць, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення і запропоновано вільну посаду - провідний інженер відділу економічної безпеки управління з питань безпеки та забезпечення режимної охорони, від якої він відмовився, а також враховуючи заяву позивача від 11 вересня 2018 року про звільнення його із займаної посади до закінчення двохмісячного строку, у зв`язку із чим відповідач мав всі підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

У той же час при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд мав виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Встановивши, що відповідач виконав свій обов`язок щодо забезпечення прав позивача на працевлаштування, але останній таким правом не скористався та виявив бажання звільнитися з роботи за власною ініціативою, суд дійшов правильного висновку про те, що роботодавець звільнив позивача без порушення його трудових прав.

Посилання позову на те, що на позивача з боку керівництва відповідача здійснювався психологічний або будь-який інший тиск, в тому числі у вигляді погроз з метою його звільнення із займаної посади не ґрунтуються на доказах у справі.

Вирішуючи спір, суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи позивача про те, що його звільнено всупереч положенням статті 43-1 КЗпП України за відсутності згоди органу первинної профспілкової організації, адже позивач обіймав посаду заступника генерального директора, на звільнення якої згода профспілки не потрібна, при тому він не являвся членом органу первинної профспілкової організації, що підтверджується довідкою Об`єднання первинних профспілкових організацій ПрАТ «АК «Київводоканал» від 29 листопада 2018 року № 32 (а.с. 23).

Доводи апеляційної скарги про те, що введена до штатного розпису посада начальника управління з питань безпеки та забезпечення режиму охорони відповідає скороченій посаді директора департаменту безпеки не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи не встановлено тотожність цих посад за функціональними обов`язками, а також вищу кваліфікацію і продуктивність праці позивача порівняно з іншими працівниками.

При цьому, згідно із статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України, зокрема й особи із статусом учасника бойових дій та/або інваліда війни.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

У зв`язку з наведеним та з підстав того, що позивач виявив бажання звільнитися із займаної посади до закінчення двохмісячного строку, встановленого статтею 49-2 КЗпП України, його переважне право на залишення на роботі не могло бути враховано роботодавцем при звільненні.

Крім того, суд не мав права вирішувати питання про наявність підстав для утворення інших структурних підрозділів та їх функціональне навантаження, оскільки вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивач був членом правління ПрАТ «АК «Київводоканал», а порядок прийняття та звільнення членів правління відноситься до виключної компетенції загальних зборів акціонерів товариства, то вони також є необгрунтованими з огляду на те, що предметом трудового спору у даному випадку є правомірність звільнення позивача саме з посади заступника генерального директора з питань безпеки - директора департаменту безпеки, а не припинення з ним договірних відносин (контракту) як з членом правління товариства відповідно Закону України «Про акціонерні товариства», Статуту товариства та інших внутрішніх документів відповідача.

Із наявного в матеріалах справи договору (контракту) від 17 листопада 2016 року, який долучений представником позивача після ухвалення рішення суду по суті спору, вбачається, що цей договір припиняється достроково одночасно з достроковим припиненням повноважень члена правління, зокрема у разі розірвання трудових відносин члена правління з товариством (пункт 7.1.2).

До того ж, позов з цих підстав не заявлявся, а в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладеного, правових підстав для поновлення позивача на роботі, скасування запису у його трудовій книжці про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відповідно до вимог статті 23 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, його апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову без змін, то розподіл судових витрат, у тому числі на оплату правничої допомоги адвоката, судом першої та апеляційної інстанції не проводився.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

С.А. Голуб