Справа № 704/1364/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого-судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про прийняття зустрічної позовної заяви за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Тельнівського районного суду Черкаської області із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Тельнівського районного суду Черкаської області від 21.12.2018 р. справу направлено за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2019 р. вищезазначений позов було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Позивачем було частково усунуто недоліки, та Ухвалою суду від 22.02.2019 р., у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до судового розгляду.

07.05.2019 р. до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя.

Питання про можливість прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом було поставлене на обговорення учасникам справи.

Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення особисто відповідачу.

Позивач за первісним позовом в підготовчому судовому засіданні заперечував щодо прийняти зустрічного позову до розгляду і об`єднання його з первісним позовом про розірвання шлюбу, в одне провадження.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали зустрічного позову вважає за необхідне відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви з огляду на наступне.

За правилами ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

У відповідності до вимог ст.193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Як зазначено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, на що посилаються представники відповідачів, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Однак в даному випадку суд вважає, що ці роз`яснення стосуються щодо спільного розгляду вимог при розгляді позову, де ставиться питання як щодо розірвання шлюбу, так і питання про те, з ким із подружжя будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди, заявлені позивачем. Оскільки в такому випадку, ані учасники справи, ані суд не будуть позбавлені права роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження для сприяння виконання завдань цивільного судочинства.

В даному випадку ці позовні вимоги ставляться відповідачем у своєму зустрічному позові. Порядок прийняття зустрічного позову визначений ст. 193 ЦПК України, де підставами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду є взаємопов`язаність, доцільність розгляду в одному провадженні, а також, можливість виключення повністю або частково задоволення первісного позову, у разі задоволення зустрічного позову.

Заявлені вимоги у зустрічному позові ніяким чином не стосуються предмету первісного позову, їх вирішення ніяким чином не може вплинути на питання розірвання шлюбу, в той час їх розгляд в одному провадженні буде недоцільним, значно ускладнить розгляд первісного позову. При цьому, суд враховує також позицію, викладену в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, а саме те, що об`єднання в одне провадження з первісним позовом вимог, коли відсутня спільність предмета позову не допускається.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Недоцільно розглядати первісний позов і зустрічний позов, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування.

Як випливає із змісту ст. 193 ЦПК України, законодавством не передбачено прийняття зустрічного позову в частині заявлених вимог. Наслідком прийняття зустрічного позову є його об`єднання в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до ч. 10 ст. 188 ЦПК України, справи об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Первісний позов та зустрічний позов заявлені між тими ж сторонами, але мають різні предмети спору, спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, поданого відповідачем, на думку суду, призведе до затягування судового процесу, порушення права позивача на своєчасний, швидкий розгляд та вирішення справи про розірвання шлюбу.

Беручи до уваги те, що вирішення питання про прийняття в провадження зустрічного позову є правом суду, суд приходить до висновку про необхідність відмови відповідачу у прийнятті зустрічної позовної заяви, однак, це не позбавляє останню права звернутись до суду із зазначеним позовом в загальному порядку.

Крім того, статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Суд, розглянувши заяву про відстрочення сплати судового збору, приходить на наступного висновку.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд може звільнити від сплати судового збору на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», перераховано вичерпний перелік осіб та умов, за яких суд може відстрочити сплату судового збору.

Відповідно ст. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Так, із заяви ОСОБА_2 вбачається, що для визначити вартість нерухомого майна можливо після проведення судово-будівельної-товарознавчої експертизи.

З вказаними доводами ОСОБА_2 суд погодитись не може, адже сторона по справі не позбавлена можливості самостійного збирання доказів, в тому числі, для визначення ціни позову.

За таких обставин, суд констатує, що відповідачем за первісним позовом не надано доказів сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви в установлених порядку та розмірі.

Додатково суд звертає увагу на те, що зустрічна позовна заява про поділ майна, стосується нерухомого майна, що знаходиться в с . Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області .

Так, за правилами ст.30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Також судом встановлено наявність підтвердження позивача за зустрічним позовом про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що вказано в зустрічній позовній заяві, тоді як Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.12.2018 р. позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без руху, справа № 369/16044/18. Таким чином, відповідач за первісним позовом, повідомляючи про відсутність іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, повідомила неправдиві дані.

Тому, зважаючи на все вищевикладене, підстав для об`єднання в одне провадження первісних та зустрічних позовних вимог не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 193, 260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу;

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ В.В. ГРЕБЕНЮК