ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/87/16-ц Номер провадження 22-ц/814/150/19Головуючий у 1-й інстанції Солоха О.В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Радько О.М.

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката Матвієнка С.М.

представників відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

13 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням поданих ним 10 травня 2016 року уточнень, зазначав, що 19 серпня 2015 року близько 03 год. 25 хв. на території автостоянки фізичної особи-підприємцяОСОБА_8, за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок навмисного підпалу, було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1, який він залишив на вищевказаній автостоянці 18 серпня 2015 року близько 23 год. 30 хв. на зберігання.

Внаслідок неналежного виконання працівниками ФОП ОСОБА_8 обов'язків з надання послуг щодо зберігання транспортних засобів, йому було завдано матеріальний збиток, вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №09/85/15 від 07 вересня 2015 року, складає 686 917 грн. 11 коп., а також моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. За проведення товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку він сплати 1 200 грн.

З наведених підстав просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 на його користь завданий матеріальний збиток в сумі 688 117 грн. 11 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. /т. 1 а. с. 1-3; т. 2 а. с. 22, 47/.

26 січня 2016 року до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди звернувся ОСОБА_6

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 01 серпня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір зберігання автотранспортного засобу на автостоянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Вказував, що 19 серпня 2015 року на території автостоянки виникла пожежа, внаслідок якої було пошкоджено належний йому транспортний засіб Citroen Jumpy з реєстраційним номером НОМЕР_6, який був переданий ним на зберігання відповідачу.

Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку складає 38 252 грн. 80 коп. Вказану суму просив стягнути з відповідача на його користь, а також моральну шкоду у сумі 5 000 грн. та витрати на послуги експерта у сумі 1 500 грн. /т.1 а. с. 139-140/.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 березня 2016 року зазначені позовні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємцяОСОБА_8 про відшкодування матеріального збитку і моральної шкоди об'єднані в одне провадження та залучено до участі у справі в якості співвідповідача фізичну особу-підприємцяОСОБА_9 /т. 1 а. с. 136-137/.

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємцяОСОБА_8 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди - 21 вересня 2015 року. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 18 серпня 2015 року близько 20 год. поставив на зберігання належний йому автомобіль марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2, на автостоянку відповідача за адресою: АДРЕСА_1.

Внаслідок пожежі, яка виникла 19 серпня 2015 року на зазначеній автостоянці, було пошкоджено його автомобіль, чим завдано матеріальний збиток, вартість якого згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №652/08 від 28 серпня 2015 року становить 28 758 грн. Вказану суму просив стягнути з відповідача на його користь, а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. /т. 1 а. с. 139-140/.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 - задоволені /т. 1 а. с. 208-210/.

Ухвалою цього ж суду від 25 березня 2016 року заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення, ухвалене 10 грудня 2015 року Комсомольським міським судом Полтавської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ФОП ОСОБА_8 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди.

Об'єднано позовну заяву ОСОБА_7 до ФОП ОСОБА_8 в одне провадження із позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємцяОСОБА_8 та фізичної особи-підприємцяОСОБА_9 про відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної шкоди /т. 1 а. с. 231/.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до фізичної особи-підприє-мця ОСОБА_8, фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди - залишено без задоволення.

Стягнуто з відповідачів на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 судові витрати, пов'язані з проведенням комплексної судової пожежно-технічної, автотехнічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів, а саме: з ОСОБА_2 - у сумі 10 752 грн. 57 коп.; з ОСОБА_6 в сумі 612 грн. 28 коп., з ОСОБА_7 - в сумі 519 грн. 95 коп. /т. 3 а. с. 204-208/.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 жовтня 2018 року- скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 у повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що районним судом не враховано, що ним подано позов не про відшкодування витрачених коштів на відновлювальні роботи, а про відшкодування збитку завданого у наслідок пошкодження автомобіля, визначеного за висновком експертизи.

Окрім цього, не взято до уваги норми ст. ст. 936, 942 ЦК України та Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, згідно яких зберігач гарантує збереження автомобілів, прийнятих на зберігання, а в разі пошкодження під час зберігання несе відповідальність у встановленому порядку.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що він зберігав свій автомобіль на автостоянці по АДРЕСА_1 фактично з 2009 року по день, коли стався його підпал та постійно сплачував за послуги автостоянки і отримував квитанцію про оплату за зберігання належного йому автомобіля, що підтвердь-жувало наявність у нього з відповідачем договору про надання послуг щодо зберігання транспортних засобів на автостоянці. Вказана квитанція була знищена вогнем в результаті скоєння відносно нього 19 серпня 2015 року злочину.

Окрім цього, вважає, що судом не враховано висновок судової пожежно-технічної експертизи №11 від 11 вересня 2015 року, де встановлено факт підпалу автомобіля позивача.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Рішення суду в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_6про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди до фізичної особи-підприємця ОСОБА_9, а також в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_7 - в апеляційному порядку жодною зі сторін не оскаржено, а отже, не є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що згідно даних з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є фізичними особами-підприємцями та займаються такими видами діяльності, як технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, надання послуг таксі, допоміжне обслуговування наземного транспорту /т. 1 а. с. 97-99, 129-131/.

Відповідно до протоколу №8 засідання правління ВАТ «АТП-15347» від 28 липня 2006 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виділені земельні ділянки в суборенду по 16 соток кожному /т.1 а.с.133/.

Згідно договору суборенди землі №1 від 18 травня 2012 року, укладеного між орендодавцем ПАТ «Комсомольське АТП-15347» в особі голови правління ОСОБА_9 та орендарем ПП ОСОБА_8, орендодавець згідно рішення Комсомольської міської ради від 15 березня 2007 року та п. 29 договору оренди земельної ділянки надає в суборенду, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості транспорту, яка знаходиться у АДРЕСА_1, для розміщення автостоянки. Пунктом 2 даного договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка приватному підприємцю ОСОБА_8 загальною площею 0,1586 га, для ведення підприємницької, комерційної діяльності - розміщення платної автостоянки /т. 2 а. с. 28-30/.

Відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки приватний підприємець ОСОБА_8 прийняла на умовах суборенди в короткострокове платне користування земельну ділянку площею 0,1586 га, не задіяну в технологічному процесі автопідприємства в межах м. Комсомольська за адресою: АДРЕСА_1. Земельна ділянка придатна для використання в промислових транспортних цілях для ведення підприємницької діяльності. /т. 2 а.с. 31/.

Оскільки ОСОБА_8, як фізичній особі-підприємцюв суборенду передавалася земельна ділянка загальною площею 0,1586 га, для ведення підприємницької, комерційної діяльності, а саме для розміщення платної автостоянки, що в свою чергу узгоджується з даними органів державної статистики про основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 код КВЕД 52.21 - Допоміжне обслуговування наземного транспорту, - суд дійшов вірного висновку, що остання, надавала саме послуги автостоянки за адресою АДРЕСА_1 /до перейменування - м. Комсо-мольськ/ /т. 1 а. с. 98/.

Згідно пункту 15 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверд-жених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №115, - плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека.

З наявних у справі доказів, а саме копії квитанції від 01 серпня 2015 року №014292А, встановлено, що ОСОБА_6 сплатив ПП ОСОБА_8 кошти у сумі 200 грн. за послуги щодо зберігання транспортного засобу, згідно оригіналу квитанції №075809 за серпень 2015 року, - ОСОБА_7 сплатив ПП ОСОБА_8 кошти у сумі 200 грн. за послуги «автостоянка» щодо зберігання транспортного засобу /т. 1 а. с. 60, 143/.

З огляду на встановлені обставини, правильним є висновок суду про те, що належним відповідачем у справі є саме фізична особа-підприємець ОСОБА_8, оскільки саме вона надавала послуги щодо зберігання транспортних засобів.

За нормами ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річна зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно відвартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За змістом ст. 27 Правила, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплек-тування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що згідно повідомлення про початок досудового розслідування від 19 серпня 2015 року від чергового пожежної частини надійшло повідомлення про те, що на автостоянці по АДРЕСА_1, горить автомобіль /т. 1 а.с. 5/.

При виїзді слідчо-оперативної групи було встановлено, що на стоянці автотранспорту за вказаною адресою, невідома особа, пошкодила автомобіль, належний ОСОБА_10, шляхом підпалу.

Відповідно до висновку експерта №09/85/15 судової автотоварознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження вартість матеріального збитку становить 686 917 грн. 11 коп. /т. 1 а.с.8-37/.

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_10 не надано суду відповідної квитанції про оплату за зберігання належного йому автомобіля на автостоянці по АДРЕСА_1.

При цьому судом взято до уваги, що згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 19 серпня 2015 року, складеного у рамках кримінального провадження, останній зазначив, що в автомобілі, який згорів знаходились його особисті речі, а саме: технічний паспорт на автомобіль, посвідчення водія на його ім'я, паспорт громадянина України на його ім'я та дозвіл на зброю, однак щодо квитанції про сплату за послуги за зберігання автомобіля на автостоянці ним не згадувалось.

Судом також надано оцінку іншим наявним у справі доказам.

Так, згідно висновку експерта від 11 вересня 2015 року №111, судової пожежно-технічної експертизи, призначеної у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 194 КК України, встановлено, що пожежа виникла раптово у нічний час доби і розвивалась досить інтенсивно. Автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3, знаходився на відкритій автостоянці. Доступ до нього був вільний. Виявлений осередок пожежі знаходився ззовні автомобіля, в місці розташування правого переднього колеса. Під час огляду автомобіля було виявлено сліди розлиття горючої невідомої маслянистої рідини по всьому кузову автомобіля у вигляді потьоків та муарових кілець. Також, неподалік автостоянки на ґрунтованому покритті виявлено сліди від взуття та механічні пошкодження і вигин сіток-рабиць. При огляді території автостоянки вздовж бетонного паркану, в куті, виявлені двері з решіткою, по типу запасного виходу. На момент огляду, у нижньому правому куті виявлено отвір розміром близько 50 см. Шириною та 70 см. Висотою, через яку може пролізти людина. Експерт вважає причиною виникнення пожежі - джерело запалювання, занесене ззовні з ознаками спеціальної підготовки /т. 1 а. с. 239-246/.

За результатами проведеної комплексної судової пожежно-технічної, автотехнічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів №3152/4285/4286 від 31 травня 2017 року, проведеної у рамках даного цивільного провад-ження, - встановити геометричні координати первинного вогнища (осередку) пожежі не уявляється можливим в зв'язку з рівномірними термічними ушкодженнями в осередковій зоні пожежі, а також у зв'язку із неможливістю проведення експертного огляду досліджуваного автомобіля. Первинне горіння в передній частині автомобіля поширювалося за круговою формою розвитку пожежі. При подальшому горінні займалися горючі конструктивні матеріали моторного відсіку, салону та багажного відсіку, а також лакофарбове покриття кузова автомобіля марки «ToyotaLandCruiserPrado», державний номерний знак НОМЕР_1.

З пояснень очевидців досліджуваної пожежі, відомо, що перед виявленням пожежі вони чули хлопок, що могло бути ознакою загоряння суміші скрапленого газу з повітрям. Для запалювання пропан-бутанової повітряної суміші досить теплової енергії будь-якого джерела запалювання. Разом з тим, оскільки експертний огляд досліджуваного автомобіля не було забезпечено, то встановити це експертним шляхом не можливо.

За результатами проведених досліджень, зроблено висновок, що технічна причина пожежі могла бути пов'язана з аварійними режимами роботи електричної мережі. З технічної точки зору використання газобалонного обладнання є вогненебезпечним, оскільки воно не передбачено в конструкції автомобіля заводом-виробником та є додатковим обладнанням. Крім того, газобалонне обладнання потребує технічного обслуговування в зв'язку з тим, що у вигляді палива використовується скраплений газ, який знаходиться під постійним значним тиском. З технічної точки зору несправності газового устаткування не виключали зв'язку із технічною причиною пожежі та вплив на розвиток пожежі /т. 2 а. с. 151-169/.

Зі змісту акту про пожежу від 19 серпня 2015 року вбачається, що місце виникнення пожежі відбулося саме у відсіку двигуна.

Виходячи зі встановлених обставин, з урахуванням наведених вище норм матеріаль-ного права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_10 не доведено наявність укладеного ним з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 договору зберігання транспортного засобу, в той час як сама по собі та обставина, що автомобіль в момент його загоряння перебував на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1, не свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами у справі. Окрім того, враховуючи відсутність беззаперечних доказів на підтвердження того, що належний ОСОБА_10 автомобіль був знищений вогнем саме внаслідок підпалу, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задо-волення його позовних вимог.

Окрім того судом встановлено, що відповідно до акту про пожежу від 19 серпня 2015 року пожежею пошкоджено автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_4 автомобіль марки «Citroen Jumpy», державний реєстраційний номер НОМЕР_5, які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідно /т. 1 а. с. 61/.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 19 серпня 2015 року марки «Citroen Jumpy», державний реєстраційний номер НОМЕР_5, який належить ОСОБА_6 вартість матеріального збитку у наслідок пошкодження автомобіля становить 38 252 грн. 08 коп. /т. 1 а. с. 64-95/.

Судом першої інстанції встановлено, що попередити пожежу вказаних автомобілів, зокрема, транспортних засобів «CitroenJumpy» та «Volkswagen Transporter», які стояли поруч із палаючим авто, було не можливо, оскільки власник одного із автомобілів залишив його на ручному гальмі та на увімкненій передачі швидкості, а один із власників на увімкненій передачі швидкості. Внаслідок чого пожежники під час гасіння вимушені були розбивати вікна в автомобілях з метою їх відтягнення від джерела горіння, на що було витрачено зайвий час, а автомобілі у свою чергу зазнали механічних пошкоджень.

Оскільки позивачами не було дотримано вимог пункту 17 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, згідно яких транспортні засоби, що знаходяться на автостоянках, повинні бути зачинені на замки, зняті з гальм та передач і зафіксовані від довільного руху, що позбавило можливості вчасно відкотити автомобілі від джерела пожежі, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 без належних та достатніх правових підстав залишив свій автомобіль на автостоянці по АДРЕСА_1, а загорання транспортних засобів «Citroen Jumpy» та «Volkswagen Transporter» відбулося саме від джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1), який на праві власності належить ОСОБА_2, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що надані позивачами докази не доводять причинно-наслідкового зв'язку між пошкодженнями, що отримали їх транспортні засоби («Citroen Jumpy», «Volkswagen Transporter»), а в наслідок цього і майновою шкодою, яку вони зазнали та підприємницькою діяльністю ФОП «ОСОБА_8» з надання послуг автостоянки. З зазначених підстав суд правомірно відмовив у задоволенні їх позовних вимог.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин доводи апеляційних скарг також не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Дряниця Ю.В.

Кузнєцова О.Ю