КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8769/2019 Доповідач - Кулікова С.В.
У х в а л а

м. Київ Справа № 760/10998/18

21 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кулікової С.В., перевіривши виконання вимог ст. 354, ст. 356 ЦПК України за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Ларіонової Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укртранснафтапродукт» про стягнення сум, що належать до виплати при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укртранснафтапродукт» про стягнення сум, що належать до виплати при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Укртранснафтапродукт» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки у 3 дні за період роботи з 12.03.2015 року по 31.03.2016 року в розмірі 1 075,08 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання неправомірним скасування наказу Державного підприємства «Укртранснафтапродукт» від 04.03.2016 року № 12-К «Про виплату матеріальної допомоги» та зобов`язання виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових проблем в розмірі 10 601,58 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» на її користь середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні сум починаючи з дня звільнення по день ухвалення рішення по справі.

Також, в апеляційній скарзі клопотала про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин. Зазначала, що 12 червня 2018 року Подільським районним судом м. Києва у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. Повний текст рішення вона отримала 15 квітня 2019 року, що підтверджується розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи. Повний текст рішення на дату подання апеляційної скарги в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній.

Враховуючи зазначене, вважала, що оскільки копію повного тексту рішення позивачка отримала 15 квітня 2019 року, то відповідно до ст.. 354 ЦПК України вона має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Перевіривши виконання вимог ст.ст. 354, 356 ЦПК України, вивчивши доводи клопотання про поновлення процесуального строку на подання скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Зматеріалів справи вбачається, що 12 червня 2018 року у судовому засіданні за участю позивача та представника відповідача Подільським районним судом м. Києва було проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду (а.с. 163 -164).

Згідно супровідних листів від 25.06.2018 року Подільський районний суд м. Києва направив учасникам справи копію рішення (а.с. 172-173), при цьому матеріали справи не містять доказів отримання позивачем копії рішення суду та/або конвертів з відміткою про причини не вручення поштового відправлення.

Копію повного тексту рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року отримано позивачем ОСОБА_1 15 квітня 2019 року, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 174).

За таких обставин, апеляційна скарга на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року подана позивачем 08 травня 2019 року, тобто в межах тридцятиденного строку, визначеного ст.. 354 ЦПК України, з дня отримання копії повного тексту рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вказані обставини, положення ст. 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційний перегляд справи, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України прихожу до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, а тому вважаю, що строк підлягає поновленню.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі клопотала про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як вбачається з позовних вимог, з урахуванням заяви про їх уточнення ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки у розмірі 1 075,08 грн., середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні сум у розмірі 67 543,97 грн. та визнати скасування наказу Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» від 04.03.2016 № 12-К «Про виплату матеріальної допомоги» неправомірним, зобов`язавши відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячного заробітку, а саме - 10 601,58 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16.

Оскільки позивачкою не було заявлено вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, то п. 1 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії під час розгляду такої справи в усіх судових інстанціях.

Враховуючи вищезазначене, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід відмовити.

За правилом ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Стаття 185 ЦПК Українипередбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частина 4 ст. 356 ЦПК України встановлює, що до апеляційної скарги додається, зокрема, документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від спати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги, обраховується виходячи з тієї суми судового збору, яка підлягала сплаті при поданні відповідного позову.

При зверненні до суду з даним позовом сума судового збору, яка підлягала сплаті, складала 1 777,84 грн. (551,20 грн. + 675,44 грн. + 551,20 грн.)

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Апеляційну скаргу подано про перегляд рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року становитиме 1 013,16 грн. (675,44 грн. * 150 %).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянт судовий збір не сплатив.

За наведених обставин, суд пропонує апелянту усунути зазначені недоліки апеляційної скарги шляхом подання на адресу Київського апеляційного суду оригіналу документу про сплату судового збору на суму 1 013,16 грн. за реквізитами: одержувач - УК у Солом.р-ні/Соломян р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: 0024, МФО банку: 899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 38050812.

Керуючись ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Ларіонової Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укртранснафтапродукт» про стягнення сум, що належать до виплати при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити, що у разі не виконання вимог даної ухвали у визначений строк, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя: