ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/33/19Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/817/698/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 305010900
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 606/33/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2019 року, ухваленого суддею Марціцкою І.Б., повний текст рішення складено 16 травня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія " Княжа Вієна Іншуранс груп" про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (надалі СК «Княжа») та уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з СК «Княжа» - 20000,00 грн. страхового відшкодування, з ОСОБА_1 -158877, 04 грн. шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка непокрита страховим відшкодуванням, 2600,00 грн. витрат за проведення товарознавчого дослідження, витрати на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 5100 грн., та судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 10 травня 2018 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz» р.н. НОМЕР_1 , не дотримавшись правил дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем MAN р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль останнього зазнав механічних ушкоджень. Вина відповідача підтверджується складеним в порядку ст.124 КУпАП європротоколом від 10.05.2018 року. Вказував, що згідно висновку експертного товарознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN р.н. НОМЕР_2 , після ДТП, яке мало місце 10.05.2018 року становить 208877,04 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 застрахована згідно полісу №АК/4466363 в СК «Княжа», ліміт страхової відповідальності становить 50000 грн. Зазначав, що оскільки СК «Княжа» виплачено частину страхового відшкодування - 30000 грн., просив із страхової компанії стягнути 20 000 грн. не виплаченого страхового відшкодування. Частину шкоди, в сумі 158877, 04 грн. слід стягнути з ОСОБА_1 як із особи, що заподіяла шкоду в порядку ст. ст.1187, 1194 ЦК України.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ "Українська страхова компанія " Княжа Вієна Іншуранс груп" про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 158 877 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2600 грн. витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1592 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій він посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 224 ЦПК України, не з`ясував у позивача, чи погоджується він/позивач/ на ухвалення заочного рішення.

Також, вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив основний доказ, який підлягав обов`язковому дослідженню, а саме європротокол, який був складений 10 травня 2018 року. Вказує, що він заявляв в суді першої інстанції, щоб позивач ОСОБА_2 надав суду для огляду оригінал європротоколу, так як надана для дослідження судом копія європротоколу суттєво відрізняється від оригіналу; виходячи із копії європротоколу, яка була надана суду першої інстанції не можливо зробити висновок про вину когось із сторін у вчиненій ДТП, чого судом першої інстанції не було взято до уваги;

Окрім того, вказує, що суд першої інстанції невірно проаналізував Висновок № 53-05-18 експертного товарознавчого дослідження, в якому вказано про ринкову вартість та вартість відновлювального ремонту автомобіля МАН Л 200. Так, судом першої інстанції не було враховано положення п. 738 Методик і товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, яким передбачено, що значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісного транспортного засобу іноземного виробництва, крім . виробництва країн СНД, строк експлуатації яких не перевищує 7 років.

Вважає, що судовий експерт., всупереч вимогам вищевказаної методики, коефіцієнт зносу автомобіля МАН Л 200 прийняв таким, що дорівнює 0, хоча автомобіль МАН Л 200 2001 року випуску, і строк експлуатації вказаного автомобіля на час проведення експертизи становив 15 років 9 місяців, а тому висновок експерта про нульовий коефіцієнт зносу автомобіля МАН Л 200 не відповідає вимогам закону, що судом першої інстанції не було взято до уваги.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення , а судове рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Позивач зазначає, що висновок експерта відповідає вимогам закону, оскільки при його написанні було встановлено правильний коефіцієнт зносу автомобіля, що становить 0,7, що було враховано судом першої інстанції при розгляді справи.

У судове засідання сторони не з`явилися. Від відповідача ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" залишити без змін.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю його адвоката в іншому судовому засіданні, однак враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду справи та відсутності поважності причин у відкладенні розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , 10 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено повідомлення в м. Теребовля , у якому відповідач ОСОБА_1 зазначив, що винен у вчиненні ДТП, яке мало місце 10 травня 2018 року під його керуванням автомобілем марки «Mercedes Benz» р.н. НОМЕР_1 , допустивши зіткнення з автомобілем MAN р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль останнього зазнав механічних ушкоджень. У повідомлення вказано, що ОСОБА_2 не винен у вчиненні ДТП. У автомобіля MAN р.н. НОМЕР_2 зафіксовано видимі пошкодження бампера, фари, крила, кабіни. Також, учасниками ДТП здійснено відмітку в повідомленні про те, що поліс обов`язкового страхування не покриває шкоду завдану транспортному засобу. Дане повідомлення підписане обома учасниками ДТП.

Цивільно правова відповідальність ПрАТ "УСК "Вієна Іншуранс Груп" застрахована в ПрАТ «УСК « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4466363 від 07 червня 2017 року, що слідує із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви на виплату відшкодування та визнається всіма сторонами спору.

Згідно повідомлення ОСОБА_2 від 23 травня 2018 року ОСОБА_1 , СК «Княжу» було письмово повідомлено про те, що 30 травня 2018 року буде проведено експертизу автомобіля MAN р.н. р.н. НОМЕР_2 , та застережено, що у разі не прибуття, експертиза відбудеться без участі заінтересованих осіб.

За результатами проведеної експертизи складено висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 53-05-18 від 31.05.2018 року, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN L 200 д.р.н.р.н. НОМЕР_2 станом на момент виконання дослідження без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 208887,04 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу складає 92614,00 грн. Відповідач ОСОБА_1 , не з`явився до експерта, будь яких заперечень, пояснень на висновок експерта з приводу його правильності, повноти, методики проведення ним не надавалося.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 01 листопада 2018 року, яка подана ОСОБА_2 до СК «Княжа Вієна Іншуранс груп», позивач погодився із вартістю відновлюваного ремонту відповідно до висновку незалежного експерта на суму страхового відшкодування в розмірі 30000.00 грн.(а.с.48).

Згідно з розрахунку суми страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_2 належить до виплати на підставі висновку №53-05-18 від 31.05.2018 року, заяви від 01 листопада 2018 року сума страхового відшкодування 30000 грн.; розмір страхового відшкодування зменшено на суму 20000 грн. на підставі письмової заяви потерпілого від 01.11.2018 року.

Відповідно до платіжного доручення від 07.11.2018 року СК «Княжа» перераховано ОСОБА_2.. 30000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, зроблені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI, який вступив в силу 19 вересня 2011 року регулює механізм спрощеного оформлення ДТП запроваджено в Україні ,зокрема складання європротоколу учасниками ДТП на місці її вчинення .

Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.

Бланк Європротоколу видається автовласнику безкоштовно під час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Європротоколом можна скористатися при умові:відсутні травмовані (загиблі) люди, водії-учасники ДТП мають поліси автоцивільної відповідальності, згоди водіїв транспортних засобів, учасників ДТП, щодо його обставин, у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

У разі невиконання хоча б однієї з обов`язкових для Європротоколу умов, виклик співробітників ДАІ для оформлення ДТП обов`язковий.

Якщо водії скористались Європротоколом, то вони:мають право залишити місце ДТП, звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про настання ДТП, звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої за спричинення ДТП, повинні не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу до страховика, з яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, зі справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при виникненні ДТП склали Європротокол, який був ними підписаний. У даному протоколі ОСОБА_1 підтвердив те, що дорожньо- транспортна пригода трапилася з його вини, а тому доводи апеляційної скарги про те, що із копії Європротоколу, яка була надана суду першої інстанції не можливо встановити хто був винуватцем ДТП є безпідставними, оскільки такі доводи не відповідають обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, норми статей 1192, 1194 ЦК України регулюють відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, тоді як правовідносини між потерпілим і страховиком регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обов`язок страховика виплатити потерпілому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхове відшкодування, що становить витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону).

У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди відповідальність щодо сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) покладається на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність ( стаття 1194 ЦК України).

У справі, яка переглядається, судами установлено, що згідно висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи № 53-05-18 від 31.05.2018 року, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN L 200 д.р.н.р.н. НОМЕР_2 на момент виконання дослідження без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 208887,04 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу складає 92614,00 грн.(а.с.16).

При цьому, судовим експертом при визначенні вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля МАН Л 200 було враховано механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів встановленою Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №1454/5/2092 (далі - Методика).

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного висновку експерта відповідачем не надано.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не є страховиком, на якого поширюється ст.29 ЗУ "Про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а є заподіювачем шкоди , а тому з нього підлягає до стягнення вартість відновлюваного ремонту автомобіля MAN L 200 д.р.н.р.н. НОМЕР_2 без урахування коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 158877,04 грн. відповідно до вимог ст.ст. 1166,1188,1194 ЦК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права та вірно визначився із сумою яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, чим порушив вимоги ст.224 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції 08 квітня 2019 року за клопотанням відповідача ОСОБА_1 розгляд справи відкладався на 06 травня 2019 року, однак в день ухвалення рішення відповідач ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився та не повідомили суд про причини неявки.

Так, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, та час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті,крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно розглянув дану справу за відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,375, 381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Щавурська Н.Б.