Справа № 204/544/19
Провадження № 2/204/694/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

21 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 .

за участю представника відповідача ОСОБА_2 .

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

До суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти прийняття зазначеної зустрічної позовної заяви і відмовити в її прийнятті, оскільки позивачем за зустрічним позовом не вказана ціна позову і не відомо від якої вартості розраховувався судовий збір. При цьому, необґрунтована ціна об`єктів нерухомості, у зв`язку з чим незрозуміло за яким принципом викладені розрахунки та можливі варіанти поділу.

Представник відповідача ОСОБА_2 . в судовому засіданні просила прийняти вищевказану зустрічну позовну заяву і об`єднати її в одне провадження з первісним позовом.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що можливо об`єднати в одне провадження первісний позов з зустрічним позовом з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Аналогічні положення має ч. 1 ст. 193 ЦПК України, згідно якої, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідач у даній справі скористався своїм правом і пред`явив зустрічний позов у строк, передбачений нормами чинного ЦПК України.

Представник же позивача заперечував проти прийняття зустрічного позову і об`єднання його в одне провадження з первісним позовом та просив відмовити в його прийнятті з підстав, що зазначені ним вище, про що постановити відповідну ухвалу.

Дійсно, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, - але зустрічна позовна заява ОСОБА_4 , яку її представник просить прийняти до розгляду і об`єднати в одне провадження з первісним позовом, не містить ціни позову.

В той же час, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, що закріплено й в основному Законі України - Конституції, зокрема в статті 8.

Положеннями зазначеної статті також встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Зокрема нормами частин 4 і 8 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини, розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного й безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997, згідно з яким Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою й без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, у якій зазначено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ґрунтуючись на практиці Суду, сьогодні визначають чотири основні проблемні сфери, яких стосується право на доступ до правосуддя: (а) відсутність або нестача правоздатності з боку заявника для подання цивільного позову (Golder V. the United Kingdom) або апеляції в кримінальній справі (Papon v. France) чи для отримання судового рішення (Ganci v. Italy); (б) процесуальні перешкоди доступу, такі як обмеження строків (Hadjianastassiou v. Greece) і судові витрати (Kreuz v. Poland); (в) практичні перешкоди доступу, такі як недостатність правової допомоги (Airey v. Ireland); (г) непідсудність відповідачів у цивільних справах (Osman v. United Kingdom).

Під правоздатністю висувати позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову в суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів і права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (Le Compte, Ian Leuven And De Meyere v. Belgium, app. № 6878/75, 7238/75, p. 51).

Водночас, серед названих сфер, Європейський суд з прав людини виклав, вже усталену, позицію, що на найбільшу увагу заслуговують процесуальні та практичні перешкоди доступу до правосуддя, оскільки останні є виявом права держав накладати обмеження на потенційних учасників судового розгляду та, як правило, найменшою мірою залежать від волі самих учасників процесу.

Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року (judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradellev. France // Series AN 253-B).

Тому, суд вважає необхідним застосувати у даних правовідносинах вищевказану практику Європейського суду з прав людини як джерело права, оскільки суд прийшов до висновку, що вказані представником позивача обставини для відмови відповідачеві в прийнятті його зустрічного позову, є саме формальними і не можуть бути підставами для обмеження особи для правосуддя.

При цьому, судом враховано, що оцінка спірних об`єктів майна була надана самим позивачем при зверненні до суду з первісним позовом, а відтак, є незрозумілим - чому його представник не погоджується з вартістю такого майна в зустрічному позові, якщо така вартість встановлена самим же позивачем за первісним позовом.

Крім того, щодо судового збору за зустрічним позовом, про що зазначено представником позивача в його запереченнях проти прийняття зустрічного позову, то суд враховує, що позивачем за зустрічним позовом сплачений максимально можливий розмір судового збору у даному спорі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні складає 1921 грн. 00 коп.

Таким чином, найбільший розмір судового збору за звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності може складати не більше, ніж 5763 грн. 00 коп., а з квитанції № 30367 від 12.03.2019 року, доданої до зустрічної позовної заяви, випливає, що ОСОБА_4 сплачений судовий збір саме в розмірі 5763 грн. 00 коп.

При цьому, з первісного і зустрічного позовів випливає, що вони нерозривно пов`язані між собою, оскільки стосуються одного й того ж самого предмету спору - поділ майна подружжя Лаврентьєвих, що перебуває у їхній спільній сумісній власності. При цьому, вони виникають з одних правовідносин, а також задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Тобто, спільний розгляд даних позовів є доцільним.

Згідно же норм ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Тому, вказані позови можуть бути об`єднані в одне провадження на підставі положень ст. 193 ЦПК України.

Ознайомившись з зустрічною позовною заявою, вважаю, що вона відповідає вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України, а також відсутні підстави для залишення зустрічної позовної заяви без руху чи повернення.

За таких обставин, суд вважає можливим прийняти зустрічний позов і об`єднати його в одне провадження з первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 30, 43, 49, 182-183, 193, 247, 258-261 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти до свого провадження зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

Об`єднати в одне провадження первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності і зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

Оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 06 червня 2019 року об 11 год. 00 хв. у приміщенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за адресою: м. Дніпро, пр. Пушкіна, 77-б (каб. № 17).

Копію ухвали суду вручити (надіслати) учасникам справи.

Визначити відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Роз`яснити відповідачеві, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копії відзиву та доданих до нього документів, відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Встановити позивачеві п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

Встановити відповідачеві п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи - https://court.gov.ua/fair/sud0419.

Ухвала суду не підлягає оскарженню і набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя В.В. Самсонова