Пр. №2/756/211/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Шевчука А.В.,

при секретарях: Бабчук А.І., Мушкетик І.В.

за участі: позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та визначення порядку користування майном,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення до квартири АДРЕСА_1 та визначення за ОСОБА_1 і ОСОБА_4 права користування кімнатою 12,2 кв.м. у вказаній квартирі.

В обґрунтування позову вказувала, що позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є членами сім'ї і співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Позивачу належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, з яких ј частина за свідоцтвом про право власності на майно та 1/12 частина за свідоцтвом про прийняття спадщини. Аналогічні частки належать ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Зазначена квартира, складається із трьох жилих кімнат: 17,0 кв. м., 12,2 кв.м., 7,5 кв.м., кухні, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, загальна площа квартири 62,3 кв.м.

За твердженням позивача між співвласниками квартири склався певний порядок користування житлом, при цьому ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_4 користувались кімнатою 12,2 кв.м. і зробили в ній ремонт. Однак з травня 2015 року на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 почали чинити перешкоди позивачу у користуванні кімнатою, а згодом ОСОБА_3 взагалі зайняв кімнату 12,2 кв.м. чим змусив позивача винаймати інше житло для свого проживання.

З огляду на зазначене, позивач просила про задоволення позовних вимог

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили проти позову вказуючи про те, що ОСОБА_1 зловживає своїм процесуальним правом і вже зверталась до суду з аналогічними вимогами, при цьому їй ніхто не чинив і не чинить перешкод у користуванні квартирою, вона з власної ініціативи залишила помешкання. Відповідачі заперечили можливість виділення у користування ОСОБА_1 кімнати площею 12,2 кв.м. оскільки з огляду на житлову площу квартири та їх частки у праві власності таке виділення буде порушенням прав інших співвласників.

Представник Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації просив прийняти рішення на розсуд суду в межах діючого законодавства.

Суд заслухавши позивача, відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, з яких ј частина за свідоцтвом про право власності на житло від 04.02.2008 року за №3291 та 1/12 частина за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.10.2013 року.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 також належать по 1/12 частці квартири АДРЕСА_1 за свідоцтвом про право на спадщину за законом і по ј частині за свідоцтвом про право власності на житло від 04.02.2008 року за №3291.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, що між ними існують неприязні стосунки, які виникли на ґрунті порядку користування квартирою АДРЕСА_1 і, на даний час, ОСОБА_1 разом з донькою проживає за іншою адресою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном.

Ст. 29 ЦК України визначає місцем проживання дитини місце проживання її батьків.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 про вселення до квартири АДРЕСА_1 є законними та обґрунтованими.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що частки ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 є рівними, при цьому в натурі ці частки не виділялись.

Зазначена квартира складається із трьох жилих кімнат: 17,0 кв.м., 12,2 кв.м., 7,5 кв.м., кухні, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, загальна площа квартири 62,3 кв.м.

Виходячи з жилої площі спірної квартири, яка становить 36,7 кв.м., кожен із співвласників має право володіти та користуватися жилою площею у розмірі 12,233 кв.м.

Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, як співвласники мають рівні права щодо користування своїми частками у квартирі АДРЕСА_1, при цьому не може бути порушено право інших співвласників при визначені порядку користування кімнатами з огляду на їх розмір.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вказуючи про визначення за ОСОБА_1 і ОСОБА_4 права користування кімнатою 12,2 кв.м. у вказаній квартирі позивачем не надано жодного доказу на підтвердження чинної домовленості між співвласниками щодо порядку користування житловими кімнатами квартири і порушення цих домовленостей.

Більше того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року встановлено, що між сторонами ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не досягнуто згоди про порядок володіння та користування спірною квартирою, а запропонований ОСОБА_1 порядок користування помешканням порушує майнові права інших співмешканців.

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення за нею та її донькою ОСОБА_4 права користування кімнатою 12,2 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 не підлягають до задоволення.

Судові витрати понесені і документально підтверджені позивачем підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 400 (чотириста) грн. з кожного на користь ОСОБА_1 в порядку ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 321, 358, 391, ЦК України, ст.ст. 4, 10,12, 13, 81, 209, 258, 265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та визначення порядку користування майном - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 та неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, з кожного по 400 (чотириста) грн. на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 в рахунок компенсації витрат на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Шевчук