Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати укладений з відповідачем договір АІ-5756L від 24.11.2018 року, стягнути з відповідача сплачені на підставі договору грошові кошти у розмірі 17 530 грн., штрафні санкції у розмірі 3 243,05 грн., інфляційні збитки у розмірі 1 134,22 грн., 3 % річних у розмірі 331,00 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги мотивує тим, що 24.11.2018 року між ним та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язується виготовити і передати у власність ПВХ конструкції.
Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним відповідачу було передано завдаток у розмірі 9 000,00 грн.
За умовами укладеного договору відповідач зобов`язався передати у власність вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору, однак така умова договору відповідачем виконана не була, а на вимогу її виконання відповідач зазначив, що договір буде виконаний лише після оплати другої частини суми договору.
Так, позивач вказує, що 22.01.2019 року ним було здійснено оплату коштів у сумі 8 530 грн., чим повністю виконано умови договору, не дивлячись на те, що вказану суму він мав сплатити лише після монтажу.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2019 року відкрите провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 13-15).
Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами були отримані відповідачем 20.08.2019 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне поштове повідомлення.
Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Ухвалою суду від 20.09.2019 р. заяву позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що 24 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір АІ-5756L (далі - договір, а.с. 6-6 зв.).
Відповідно до умов п. п. 1.1., 1.2. договору позивач, як замовник, доручає, а відповідач, як виконавець, зобов`язується організувати роботи із виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій (виробів) по цінам виконавця. Замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби згідно умов даного договору.
За нормами ст. ст. 626-629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Пунктами 3.1., 3.2. договору визначено, що замовник зобов`язується сплатити вартість виробу, що становить 17 530 грн. Після виконання пункту 3.1, виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору.
Відповідно положень частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підтвердження оплати позивачем вартості виробів за договором відповідачем видано товарний чек від 22.01.2019 року із зазначенням про оплату боргу в сумі 8530 грн. (а.с. 8), також на договорі наявний запис про те, що 22.01.2019 року ОСОБА_1 борг до передачі у власність сплачений у повному обсязі (а.с. 6).
Беручи до уваги умови укладеного між сторонами правочину та враховуючи дату сплати ОСОБА_1 грошових коштів 22.01.2019 року, відповідачем зобов`язання з передачі у власність позивачу виготовлених виробів мало бути виконане на протязі 30 робочих днів з дати сплати позивачем коштів за договором, тобто до 05.03.2019 року включно.
Під виконанням зобов`язань розуміють здійснення учасниками правовідносин дій по вчиненню прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання.
За своєю юридичною природою дії по виконанню зобов`язання є нічим іншим, як правочином, оскільки вони спрямовані на припинення зобов`язань. Саме тому до цих дій по виконанню застосовуються ті самі правила, що регулюють вчинення правочинів.
Позивач вказує, що умови договору ФОП Синельником М.М. не виконано, у зв`язку з чим просить розірвати укладений з відповідачем договір.
У спростування позовних вимог будь яких доказів відповідачем суду не надано.
Згідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернути до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені нормою статті 611 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 614, ч. 2 ст. 615 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Предметом спору у цій справі є розірвання договору АІ-5756L укладеного 24.11.2018 року між позивачем та відповідачем у зв`язку із невиконанням останнім договірного зобов`язання щодо виготовлення та передачі ОСОБА_1 у власність ПВХ конструкцій, а також позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 . суму здійсненої оплати на підставі договору у розмірі 17 530 грн., штрафні санкції у розмірі 3 243,05 грн., інфляційні збитки у розмірі 1 134,22 грн. та 3 % річних у розмірі 331,00 грн.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналізуючи зібрані по справі докази, керуючись вищенаведеними нормами законодавства України, суд дійшов висновку про порушення відповідачем істотних умов договору АІ-5756L укладеного 24.11.2018 року між сторонами щодо виготовлення та передачі виробів, а саме ПВХ конструкцій, у строк протягом 30 робочих днів з дати оплати виробів, ураховуючи виконання позивачем 22.01.2019 р. обов`язку по сплаті за укладеним правочином коштів у розмірі 17 530 грн., що підтверджено записом на договорі, та матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання за вказаним договором що, відповідно, свідчить про невиконання ФОП ОСОБА_2 умов укладеного правочину та завдання позивачу матеріальної шкоди у сумі вартості оплачених виробів, що є підставою для задоволення позову у цій частині про розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених останнім грошових коштів на виконання умов договору в сумі 17 530 грн.
Відповідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У даному випадку договором, а саме п. 4.2. встановлено, що у разі невиконання пункту 3.2. договору, виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,1 % від вартості даного договору за кожен робочий день прострочки.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач за заявленими вимогами просить стягнути неустойку за прострочення виконання зобов`язання з 09.01.2019 р. за 185 днів у розмірі 3 243,05 грн. з розрахунку 17,53 грн. за один день прострочення зобов`язання.
Однак, суд критично ставиться до наведеного позивачем розрахунку, оскільки строк прострочення виконання відповідачем зобов`язання слід рахувати з 06.03.2019 року, тобто з наступного дня після закінчення 30 робочих днів від дня оплати позивачем повної вартості договору.
Таким чином, розмір неустойки, яка має бути сплачена відповідачем за договором становить 1 525,11 грн., що включає в себе період з 06.03.2019 року по 12.07.2019 року за 87 робочих днів прострочення (з 06.03.2019 року по 31.03.2019 року (17 робочих днів), з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року (20 робочих днів), з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року (22 робочі дні), з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року (18 робочих днів) та з 01.07.2019 року по 12.07.2019 року (10 робочих днів) = 87 днів х 17 грн. 53 коп.).
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1134,22 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 331 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, то суд приходить наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зокрема, частина перша цієї статті передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України і частина друга передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
У даному випадку предметом доказування у спорі є невиконання з боку відповідача саме договору щодо виготовлення виробів, що тягне за собою відповідні правові наслідки у подальшому.
У зв`язку з цим у ФОП Синельник М.М. виникло грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 за цим судовим рішенням, яким розірвано договір АІ-5756L від 24.11.2018 р., за умовами якого позивач сплатив на користь відповідача 17 530 грн., тобто у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем по поверненню на його користь цих грошових коштів після розірвання правочину.
За нормами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Якщо грошове зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.
З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню частково.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач судовий збір не сплачував згідно норми частини 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи щодо захисту прав споживачів судові витрати по сплаті судового збору відносяться за рахунок держави.
За наведених обставин питання розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 614, 615, 626, 627, 628, 629, 651, 653 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 5, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 178, 229, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 280-283, 284, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення сплачених грошових коштів внаслідок невиконання договору задовольнити частково.
Розірвати договір № АІ-5756L від 24.11.2018 року укладений між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором № АІ-5756L від 24.11.2018 року у розмірі 17 530,00 грн. та неустойку у розмірі 1 525 грн. 11 коп., а всього суму 19 055 (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 11 коп.
У решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Суддя Л.М.Виниченко