КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/5200/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4000/19 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, інтереси якого представляє Головне територіальне управління юстиції у Київській області до ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

19 квітня 2016 року Головне територіальне управління юстиції у Київській області подало позов в інтересах громадянина Франції - ОСОБА_5 на підставі Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року. Вказували, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними не укладався. Дитина народилась та проживає на території України. Починаючи з народження дитини, мати відмовляє батькові у спілкуванні та побаченнях з сином, не надає інформації про дитину, що унеможливлює виконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків. Ними вживались заходи досудового врегулювання спору між батьками, які були безрезультатними, оскільки батько бажає вивозити дитину на обмежений час до Франції та Тунісу без присутності матері, витрати відповідно взявши на себе. Але відповідачка категорично заперечувала щодо виїзду дитину за кордон без неї. Вказали, що батько та мати мають рівні права та обов'язки на дитину, батько дитини, який не проживає з дитиною, має право на спілкування, побачення з нею, в тому числі, на території країни, де він проживає. Оскільки сторони не можуть домовитись про участь батька у спілкуванні та побаченнях з дитиною, тому спосіб участі батька у вихованні дитини має визначити суд.

Просили суд встановити спосіб спілкування ОСОБА_5 з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання дозволу на відвідування ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, батька ОСОБА_5 за місцем його постійного проживання у Французькій Республіці: АДРЕСА_1 та Туніській Республіці (країні походження ОСОБА_5) на обмежений період часу; зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином по телефону, скапу та іншими сучасними засобами комунікації; надавати вільний доступ до дитини під час приїздів батька в Україну, надавати щоквартально інформацію про стан здоров'я дитини, шкільні успіхи дитини, фотографії з особливих подій в житті дитини на прохання позивача.

При розгляді справи ОСОБА_5 подав заяву про зміну предмету позову (а.с. 74-79 т.1). Вказали також, що протягом останніх років позивач постійно намагається налагодити спілкування з дитиною, але ОСОБА_6 чинить штучні перешкоди, чим порушує не тільки його права, а й права дитини. Просив суд встановити спосіб спілкування батька ОСОБА_5 з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання ОСОБА_5 дозволу на вивезення сина на територію Французької Республіки протягом не менше 45 днів у літній період (червень-серпень) та на новорічні свята у парні роки, на всій території України щоквартально не менше 7 днів без участі матері, попередньо за 7 днів попередивши її про дату прибуття в Україну та необхідність забезпечити зустріч батька з дитиною; зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_5 з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, по телефону, скапу та інших засобах комунікації щоденно з 18 год. до 21 год. за київським часом; зобов'язати ОСОБА_6 надати ОСОБА_5 інформацію про наявні засоби зв'язку з відповідачкою (номер телефону, скапу, тощо) для спілкування батька з дитиною; зобов'язати ОСОБА_6 надавати інформацію ОСОБА_5 про зміну номеру телефону, облікового засобу скапу та інших засобів зв'язку, необхідних для спілкування батька з сином.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року позов ОСОБА_5, інтереси якого представляє Головне територіальне управління юстиції у Київській області до ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у спілкуванні батька ОСОБА_5 з малолітньою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з використанням дистанційних засобів зв'язку.

Встановлено участь батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом відвідування його на території України в присутності матері дитини - ОСОБА_6.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник позивача ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зокрема зазначала, що суд не в повному обсязі встановив обставини, що мають значення для вирішення справи; докази та обставини доведені позивачем були упущені, що призвело до неправильного вирішення спору. Ухвалюючи рішення судом було порушено принцип диспозитивності судового процесу. Фактично із заявлених позовних вимог суд не задовольнив жодної. При цьому вказувала, що позивач, як батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею, як засобами зв'язку, так і за місцем проживання батька у Французкій Республіці та в Туніській Республіці, але мати дитини чинить у цьому перешкоди. Крім того, посилалась на порушення судом норм процесуального права з приводу порушення таємниці нарадчої кімнати, оскільки суд в перерві розглядав справи. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судове засідання 08 квітня 2019 року позивач ОСОБА_5 та представник 3-ї особи Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_5 та представника 3-ї особи Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання 08 квітня 2019 року, які про час та місце розгляду справи повідомлені, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач направив для участі у справі свого представника, а третя особа просила розглядати справу у відсутності представника та ухвалити рішення суду відповідно до діючого законодавства.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 та зобов'язуючи ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у спілкуванні батька ОСОБА_8 з малолітньою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з використанням дистанційних засобів зв'язку та встановлюючи участь батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом відвідування його на території України в присутності матері дитини ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з прав та інтересів дитини та висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

Стаття 10 ЦПК України визначає верховенство права та законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони по справі не перебували в зареєстрованому шлюбі, не проживали однією сім'єю.

Батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києва.

З часу народження 2012 рік неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю на Україні, а батько дитини проживає за межами держави Україна. За весь час з народження дитини, з 2012 року, ОСОБА_5 - батько дитини бачив дитину до 10 разів ( в апеляційному суді уточнено, що до 7 разів), останній раз - наприкінці 2017 року, позивач не володіє українською, російською мовою, між собою сторони спілкуються англійською мовою, а дитина іноземних мов не знає взагалі.

Самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися із спільною участю у вихованні та утриманні спільної дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх малолітньою дитиною батька, який мешкає окремо від дитини за межами України.

Змінені позовні вимоги позивача - батька ОСОБА_5 зводяться до того, що протягом останніх років позивач постійно намагається налагодити спілкування з дитиною, але ОСОБА_6 - відповідач у справі, мати дитини чинить штучні перешкоди, чим порушує не тільки його права, а й права дитини. А тому, просив суд встановити спосіб спілкування батька ОСОБА_5 з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання ОСОБА_5 дозволу на вивезення сина на територію Французької Республіки протягом не менше 45 днів у літній період (червень-серпень) та на новорічні свята у парні роки, на всій території України щоквартально не менше 7 днів без участі матері, попередньо за 7 днів попередивши її про дату прибуття в Україну та необхідність забезпечити зустріч батька з дитиною; зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_5 з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, по телефону, скапу та інших засобах комунікації щоденно з 18 год. до 21 год. за київським часом; зобов'язати ОСОБА_6 надати ОСОБА_8 інформацію про наявні засоби зв'язку з відповідачкою (номер телефону, скапу, тощо) для спілкування батька з дитиною; зобов'язати ОСОБА_6 надавати інформацію ОСОБА_5 про зміну номеру телефону, облікового засобу скапу та інших засобів зв'язку, необхідних для спілкування батька з сином.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 грудня 2017 року доцільно встановлено участь батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом відвідування його на території України в присутності матері дитини - ОСОБА_6 Останній - не чинити перешкоди у спілкуванні батька з малолітньою дитиною з використанням дистанційних засобів зв'язку.

Згідно поданої медичної документації на дитину судом встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, має загальний недорозвиток мови ІІр.

Відповідно до психологічного обстеження дитини (т.1 а.с. 149) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1: дитина довго не засинає без присутності поруч близьких, стає занадто збудливим, коли потрібно стримуватись або загальмованим і млявим при виконанні чогось; дитина за допомогою кольорів Люшера обирала рідних та всіх друзів, при цьому тату кольору не дісталось, тобто для дитини це не важлива особа; дитина має труднощі в спілкуванні; поведінка дитини адекватна, контакт утруднений, дрібна моторика недостатньо розвинена, є схильність до появи нервового розладу, має розлади аутистичного спектру. При цьому дитині рекомендовано благополучний мікроклімат в оточені дитини, постійний режим дня, збалансоване харчування, повноцінний сон, розвивати адаптованість до соціуму, комунікативну функцію, посидючість, увагу, пам'ять, мислення, мовну функцію. Будь-які зміни в оточенні дитини можуть призвести до погіршення стану нервової системи через наявність аутичних рис характеру. Враховуючи особливості дитини, який має надмірну прихиліть до матері, дитині не рекомендовано допускати різкі зміни в його оточенні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи про визначення способу участі батька у вихованні дитини, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно. Порушень норм процесуального права при ухваленні рішення суду, на які посилалась сторона позивача в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині визначення часів зустрічі батька з сином, а саме місця зустрічей, спільного відпочинку, що зачіпає інтереси, як батька так і сина, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Так, суд першої інстанції, установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, врахувавши висновок органу опіки та піклування і вимоги статей 157, 158 СК України, дійшов правильного висновку про встановлення способу та порядку участі батька дитини ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_8 саме згідно з висновком Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 грудня 2017 року.

При цьому судом правильно враховано особливості дитини, фактичну відсутність батька в житті дитини та відповідно відсутність інтересу дитини до позивача, прихильність дитини до матері, вік дитини, та що виїзд дитини за кордон без супроводу матері на даний час є передчасним.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що між батьками фактично виник конфлікт щодо виїзду дитини за кордон, тому висновок суду про встановлення участі батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом відвідування його на території України в присутності матері дитини - ОСОБА_6, а мати дитини не має чинити перешкоди у спілкуванні батька з малолітньою дитиною з використанням дистанційних засобів зв'язку, є законним.

Саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. При цьому, також слід враховувати складні обставини, які склалися між самими батьками, вік дитини, тривалі часи відсутності спілкування батька з дитиною, стан здоров'я дитини. Посилання позивача на те, що він має бажання вивозити дитину за кордон також для знайомства дитини з іншими родичами по батьківській лінії не заслуговують на увагу, оскільки ніхто не позбавляв позивача за сім років життя дитини познайомити його зі своїми родичами на території України, а до того ж, дитина не зовсім добре обізнана, навіть, зі своїм батьком.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та можливості його часткового задоволення повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду позивач та його представник також не навели таких обставин, а в останнє судове засідання позивач взагалі не з'явився, направивши свого представника.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: