КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 2-1911/09

номер провадження: 22-ц/824/541/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року у складі судді Васильченка О.В., у цивільний справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява ПАТ «Дельта Банк» мотивована тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2012 року, позов відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 49.4/157/05-N у сумі 2 886 633 доларів США, що еквівалентно 22 222 078 грн 57 коп.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі, за кредитним договором від 28 грудня 2015 року № 49.4/157/05-№, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 04 листопада 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено додатковий договір до договору купівлі - продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, згідно з яким право вимоги по кредитному договору № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року, зі змінами та доповненнями до нього, перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ПАТ «Дельта Банк» підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу прав вимоги набуло статусу нового кредитора згідно зі ст.ст. 512-517 ЦК України та, відповідно, всіх процесуальних прав та обов'язків позивача, то наявні правові підстави для залучення його до участі у справі в якості правонаступника позивача ПАТ «Дельта Банк».

З урахуванням наведеного, ПАТ «Дельта Банк» просило залучити його до участі у справі 2-1911/09 в якості правонаступника стягувача ВАТ «Кредитпромбанк», замінити сторону виконавчого провадження у справі № 2-1911/09 за позовом ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме, первісного стягувача ВАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Тому заміна сторони виконавчого провадження може відбуватись не лише у відкритому виконавчому проваджені.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення судових повісток.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що заміна сторони у виконавчому провадженні відбувається лише в межах відкритого виконавчого провадження, однак заявником не надано суду доказів, що таке виконавче провадження з примусового виконання рішення суду відкрите. Також суд зазначив, що вимога заявника про залучення його до участі у справі в якості правонаступника стягувача не підлягає до задоволення, оскільки розгляд даної справи по суті закінчився ухваленням рішення суду, яке набрало законної сили, а ЦПК України при розгляді справи не передбачає такого учасника справи як правонаступника стягувача.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2012 року, позов ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року у сумі 2 886 633,58 доларів США, що еквівалентно 22 222 078 грн 57 коп.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2015 року (а.с.188-198, т.2).

04 листопада 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено додатковий договір до договору купівлі - продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, згідно з яким право вимоги по кредитному договору № 49.4/157/05-№ від 28 грудня 2005 року, зі змінами та доповненнями до нього, перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 цього Кодексу).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 ч.1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов'язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 1305/549/12.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України наведених вище вимог закону не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що для вирішення питання про участь правонаступника кредитора в зобов'язанні необхідна наявність відкритого виконавчого провадження.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстави для заміни сторони у справі з тих підстав, що розгляд справи завершено, а виконавче провадження не відкрито, оскільки суд не звернув уваги на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

До того ж, колегія суддів враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення скарги, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк» з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву публічного акціонерного товариства «Дельта Банк про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити сторону - стягувача у справі 2-1911/09 за позовом відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій ухвалено рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року у загальному розмірі 2 886 633, 58 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 22 227 078 грн 57 коп., а також про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» судового збору у розмірі 1700 грн 00 коп. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн 00 коп., а саме, первісного стягувача - відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді