Справа № 465/6749/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/739/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

15 квітня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Таскомбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року позов задоволено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року було залишено без руху для сплати судового збору за подання скарги у відповідності до вимог закону, або подання суду доказів звільнення від сплати судового збору, подання нової апеляційної скарги, або уточнень до апеляційної скарги, які б за своєю формою та змістом відповідали ст. 356 ЦПК України з уточненою прохальною частиною та з кількістю її копій відповідно до кількості учасників у справі.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, яка за своєю формою та змістом відповідає ст. 356 ЦПК України з уточненою прохальною частиною та з кількістю її копій відповідно до кількості учасників у справі.

Крім цього, на виконання вимог ухвали в частині сплати судового збору, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 повторно зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Вказує на те, що оскаржуване рішення в сукупності з діями банківської установи порушило права позивача як споживача, тому відповідачем ОСОБА_3 вирішено оскаржити вказане рішення. Також, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.03.2018 року щодо звільнення заявника від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді.

Так, згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Як було вказано в ухвалі Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року дана норма закону не розповсюджується на ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги, оскільки вказана норма закону щодо звільнення від сплати судового збору стосується осіб (споживачів), які звернулися до суду з позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, а в даному випадку до суду з позовом звернулося ПАТ «ВіЕс Банк». у зв'язку із порушенням їх прав, інтересів, а ОСОБА_3 є відповідачем за даним позовом.

Довільний виклад представником ОСОБА_3 - ОСОБА_2 правової позиції Великої Палата Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16-ц свідчить про помилкове трактування такої представником відповідача на свою користь.

Так, у вказаній постанові йдеться про спосіб реалізації прав споживача, як позивача, а не відповідача та про те, що порушені права споживача можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному (касаційному) перегляді.

Крім цього, відповідно до п. 70 рішення Європейського суду з прав людини Стебницький і «Комфорт» проти України від 03 лютого 2011 року (Заява № 10687/02): «Суд також зазначає, що касаційна скарга підприємства-заявника на відмови судів нижчих інстанцій у задоволенні позову була повернута без розгляду внаслідок того, що підприємство-заявник не сплатило державне мито, яке вимагалося. У цьому зв'язку Суд повторює, що національні суди мають кращі можливості для тлумачення та застосовування норм матеріального та процесуального права (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ріжамадзе проти Грузії» (Rizhamadze v. Georgia), заява № 2745/03, п. 21, від 31 липня 2007 року). Підприємство-заявник не скаржилося на те, що зазначене положення було нечітким і непередбачуваним, та не заявляло, що не мало коштів, аби сплатити державне мито, яке вимагалося, і, таким чином, було позбавлене можливості подати касаційну скаргу. Воно просто наполягало на своєму власному тлумаченні цього положення. Оскільки відповідні судові рішення не виявляють будь-якого явно свавільного мотивування (див., для порівняння, рішення у справі «Донадзе проти Грузії» (Donadze v. Georgia), заява № 74644/01, п. 32, від 7 березня 2006 року), Суд вважає, що скарга підприємства-заявника за пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо несправедливості провадження про відшкодування шкоди є явно необґрунтованою та повинна бути відхилена згідно з підпунктом «а» пункту 3 та пунктом 4 статті 35 Конвенції.».

У відповідності до змісту ч.3 ст.185 та ч.2 ст.357 ЦПК України, якщо особа, яка подала скаргу відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ч. 3 ст. 357 цього Кодексу, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Враховуючи те, що ні ОСОБА_3 ні її представником ОСОБА_2 не виконано вимог ухвали Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року та не сплачено судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 357 та ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги. Однак, у випадку повторного подання апеляційної скарги апелянту слід звернути увагу на питання строку на апеляційне оскаження, який на даний час завершився, зважаючи на інформованість апелянта про винесення оскаржуваного судового рішення. Тому у випадку подання апеляційної скарги, таку слід подавати з обгрунтованим клопотанням про поновлення строку на апеляційнке оскарження.

У випадку повторного звернення з апеляційною скаргою, апелянт не позбавлений можливості просити суд про вирішення питання відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року вважати неподаною і повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 15 квітня 2019р.

Суддя Я.А. Левик