КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №2-54/11 головуючий у суді І інстанції: Савлук Т.В.
провадження №22-ц/824/5141/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА
Іменем України
16 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Волошин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», що діє через представника - адвоката Радченко Вікторію Юріївну, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у складі судді Савлук Т.В. у справі за поданням головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Макаренка Сергія Володимировича про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, зацікавлені особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», боржник ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В. звернулася до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. В обґрунтування державний виконавець вказав, що 08 жовтня 2015 року ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №49008259) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-54/11, виданого 07 грудня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва. Рішення суду не виконано, а наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

У зв`язку із цим, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року у справі №2-54/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» суми заборгованості у розмірі 1033635,41 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі ТОВ «Вердикт Фінанс») подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати, а подання державного виконавця задовольнити. Вважає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на недоведеність обставин, про які зазначав державний виконавець у поданні.

Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В., ОСОБА_1 відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон з метою ухилення від сплати боргу, та які б свідчили, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст.313 ЦК України).

Відповідно до п.5 ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені норми закону у сукупності із матеріалами даної цивільної справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов`язків. Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Встановлено, що 18 березня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь ТОВ«Вердикт Фінанс» суму заборгованості у розмірі 1031685,41 гривень, 1700,00 гривень судового збору та 250,00гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1033635,41 гривень (а.с.135-136, т.1).
07 грудня 2011 року представник позивача ОСОБА_2 отримав виконавчий лист, що підтверджується відповідною відміткою представника позивача в довідковому листі до справи.

08 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№49008259 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-54/11, виданого 07 грудня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва (а.с.90 т.2).
Відповідно до довідки Державної прикордонної служби України від 21 липня 2017 року ОСОБА_1 з 16 лютого 2014 року по 20 листопада 2016 року неодноразово перетинав державний кордон (а.с.99 т.2).
11 серпня 2017 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві складено виклик державного виконавця, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до виконавця 25 серпня 2017 року (а.с.93 т.2).
21 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Урбаном Д.Д. складено акт, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , на неодноразові стуки та дзвінки у двері ніхто не відчинив, доступу до квартири не надано. Указаний акт підписано тільки державним виконавцем (а.с.94 т.2).
29 вересня 2017 року року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Урбаном Д.Д. ухвалено постанову пронакладення штрафу за не виконання вимоги державного виконавця (а.с.92 т.2).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції всебічного і повного з`ясував всі обставин справи, встановив дійсні права та обов`язки учасників спірних правовідносин, з`ясував відсутність обставин того, що особа свідомо ухилялася від виконання належних зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що боржник дійсно вчиняє такі дії.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, і не підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «16» квітня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко