Дата документу 10.04.2019 Справа № 333/5572/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5572/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/991/19 Круглікова А.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухар С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2018 року у справі за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Водограйна - 8», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж, ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Юлія Арсенівна, про визнання збудованої цегляної перегородки незаконною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн. та визнання договору купівлі-продажу недійсним, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Водограйна - 8», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж, ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Юлія Арсенівна, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був доповнений, до ОСОБА_3 про визнання збудованої цегляної перегородки незаконною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн. та визнання договору купівлі-продажу недійсним, посилаючись на те, що вона разом із своєю донькою є власниками квартири АДРЕСА_1.

Власниками квартири АДРЕСА_2 у коридорі загального користування між дверима квартир № 59 та № 61 та своєю квартирою збудовано цегляну перегородку з улаштуванням дверного блоку у результаті якого перекрито безперешкодний доступ до щитів врахування електроенергії.

Зазначає, що певний час створена перешкода створювала незручності для зняття показників вжитої електроенергії та відсутності можливості для відключення електропостачання до квартири при тривалій відсутності мешканців.

Вказує, що у середині червня поточного року вона розпочала косметичній ремонт в своїй квартирі, який планувала завершити до початку липня поточного року та до квартири повинна була в'їхати її донька.

При проведенні ремонтних робіт виникла необхідність зняття розеток, вимикачів світла та освітлювальних приборів з подальшою їх заміною.

Всі її прохання та намагання забезпечити доступ до щита обліку електроенергії, відповідач зазначила, що вказана перегородка узаконена та у неї не має час не це.

Зазначає, що у зв'язку з ненаданням відповідачем своєчасного та безперешкодного доступу до щита обліку електроенергії на якому розташовані вимикачі подавання електроструму до їх квартири, вона не змогла завершити ремонт у заплановані терміні, а її донька засилитися до квартири, та була створена небезпека життю та здоров'ю не тільки їй, а іншим особам, які надавали допомогу у проведенні ремонтних робіт.

Вказує, що дії (бездіяльність) відповідача є прямим порушенням протипожежних правил, що наражають на небезпеку. Цегляна перегородка з улаштуванням дверного блоку між її квартирою та квартирою відповідача є такою, що збудована з порушенням норм законодавства та її існування порушує її права.

Зазначає, що незаконними діями відповідач їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що існує постійна небезпека та хвилювання через те, що може виникнути пожежа, внаслідок чого порушилися її нормальні життєві зв'язки, вона постійно вимушена жити зі страхом та душевним дискомфортом.

Звертає увагу, на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири були порушені вимоги чинного законодавства щодо безпідставного включення до договору не належної продавцю власності, зокрема частини коридору загального користування площею 4,5 кв.м, що є предметом спору, чим також були порушені її права та права інших співвласників будинку.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати збудовану цегляну перегородку з улаштуванням дверного блоку між квартирами № 60 та № 61 у будинку АДРЕСА_1 незаконною, зобов'язати відповідача невідкладно знести вказану перегородку, стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 20.08.2015 року недійсним, та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Водограйна - 8».

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Водограйна - 8», про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якої зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.215 року належить квартира АДРЕСА_2.

Згідно наданого продавцем технічного паспорту до площі квартири АДРЕСА_2 входив також коридор площею 4,5 кв.м.

Про те, що на час придбання нерухомості приміщення літера А-9 № 1 площею 4,5 кв.м. приєднана частина коридору загального користування не мала статусу самочинного будівництва підтверджується п.п. 1.1., 3.1. договору купівлі-продажу від 12.08.2015 року.

Таким чином, оскільки засоби обліку електричної енергії ОСОБА_5 знаходяться на території розташування приміщення літера А-9 № 1 площею 4,5 кв.м., що належить позивачу за зустрічним позовом, зазначає про порушення її права вільного володіння та користування нерухомістю.

Також, вказує, що представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомив про можливість перенесення засобів обліку електроенергії на сходову клітку за рахунок побутового споживача.

З огляду на викладене, просить усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_5 перенести засіб обліку електроенергії з приміщення літерою А-9 № 1, площею 4,5 кв.м. квартири АДРЕСА_2 на сходову клітку під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1 за власний кошт та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року прийнято зустрічну позову заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - ОСОБА_7

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких РЕМ.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - фізичну особу-підприємця ОСОБА_6

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2018 року первісний позов задоволено частково.

Визнано збудовану цегляну перегородку з улаштуванням дверного блоку між квартирами № 60 та № 61 в будинку АДРЕСА_1 незаконною.

Зобов'язано ОСОБА_3 невідкладно знести збудовану цегляну перегородку з улаштуванням дверного блоку між квартирами № 60 та № 61 в будинку АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним п. 1.1. договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. від 20.08.2015 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2308 в частині передання (продажу) ОСОБА_7 у власність ОСОБА_3 (Покупця) частини коридору загального користування площею 4,5 кв.м. до квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 - 1 632 грн. 40 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не було встановлено, що наявність збудованої ще задовго до придбання у власність квартири відповідачем, а цей факт вбачається з матеріалів інвентарної справи, цегляної перегородки порушує права позивача, а посилання на те, що ця цегляна перегородка є самовільно побудованою не є достатньою, самостійною підставою для задоволення позову, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині визнання частково недійсним пункт договору купівлі-продажу квартири. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42598369 від 20.08.2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м.

Право спільної часткової приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірах 1/3 частки та 2/3 частки належить ОСОБА_5 та ОСОБА_10 відповідно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.05.2009 року № 22853519.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи за № 47899/109578, 23.02.2010 року ОСОБА_7 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 23.02.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. та зареєстрованого в реєстрі № 757. За умовами вказаного вище договору купівлі-продажу, загальна площа квартири становила - 33,43 кв.м., житлова площа - 17,0 кв.м.

В той же час, за договором купівлі-продажу квартири від 20.08.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2308 ОСОБА_7 (Продавець) передала (продала) у власність ОСОБА_3 (Покупець) квартиру загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому нотаріусу був наданий технічний паспорт, виготовлений ФОП ОСОБА_6 станом на 19.08.2015 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що при укладанні спірного договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 жодних доказів підтвердження зареєстрованого права власності за ОСОБА_7 на приєднану частину коридору загального користування площею 4,5 кв.м. до квартири АДРЕСА_2 приватному нотаріусу надано не було.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за первісним позовом доведено належними та допустимими доказами факт самочинного будівництва перегородки, що суперечить нормам цивільного законодавства та санітарним та протипожежним нормам.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, колегія суддів відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності висновків суду нормам цивільного законодавства, оскільки положення ст. 376 ЦК України, на які посилається скаржник, регулюють відносини, що виникають при здійсненні особою права власності на землю (земельну ділянку), а отже не стосуються спірних правовідносин та не можуть бути застосовними в рамках даної справи. Так само й положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на які також посилається скаржник в апеляційній скарзі, не стосуються предмету спору, оскільки даний закон регулює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, а об'єктами містобудування є не квартири та житлові будинки, а межі населених пунктів, їх функціональні зони (селищної, промислової тощо), житлові райони, мікрорайони (квартали), приміські зони відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні.

Колегія також відхиляє довід апеляційної скарги, який полягає у запереченні права позивача за первісним позовом на звернення до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки даний довід скаржник обґрунтовує власним тлумаченням норм ЦК України, згідно якого право на звернення до суду з вимогою про визнання правочину недійсним має лише особа, чиї права порушені внаслідок вчинення цього правочину.

Проте відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленічастинами першою - третьою,п'ятоюташостою статті 203цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, колегія суддів приходить до висновку, що майно, яке перебувало у користуванні продавця спірної квартири, отримане з порушенням норм законодавства та передано покупцю - ОСОБА_3 безпідставно, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнається частково недійсним п. 1.1. вказаного договору купівлі-продажу квартири в частині передання (продажу) ОСОБА_7 у власність ОСОБА_3 (Покупцю) частини коридору загального користування площею 4,5 кв.м. до квартири АДРЕСА_2.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 15 квітня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко