ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 639/2639/18

Провадження № 22-ц/818/2157/19

Харківській апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач:

ОСОБА_1,

відповідач:

ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №639/2639/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року, ухвалене суддею Барковою Н.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

В обгрунтування позову зазначає , що їй на підставі договору дарування від 17 лютого 2003 року належить 47/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Квартира є комунальною та складається з 4 житлових кімнат. 53/100 частин квартири за її допомогою були приватизовані ОСОБА_3 та 20 листопада 2003 року їй видано свідоцтво про право власності на житло. За проханням відповідача ОСОБА_2 в період хвороби ОСОБА_3 вона надавала їй допомогу, в тому числі і матеріальну, та мала добрі стосунки як з ОСОБА_3 так і з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла. Витрати на поховання понесла вона, оскільки відповідач поховати ОСОБА_3 відмовилась. На похоронах вказала, що вступати у спадщину після смерті сестри і користуватися її квартирою не бажає.

Після похорон ОСОБА_3 вона заволоділа даною квартирою, сплачувала комунальні послуги, зробила косметичний ремонт, добросовістно та безперервно володіє квартирою більше 10 років, у зв'язку з чим на підставі ст.344 ЦК України просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 53/100 частин квартири АДРЕСА_2, яка складається з 2 жилих кімнат: 2- площею 9,5 кв.м. ,3- площею 20,1 кв.м., в загальній сумісній площі: коридор 1- площею 4,0 кв.м., кухня 6-площею 11,9 кв.м., вбиральні 7- площею 4,8 кв.м. на загальну суму 243711 грн.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача.

Рішення мотивовано тим, що позивач обравши спосіб захисту права, передбачений ст.344 ЦК України, не надала суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за нею права власності на 53/100 частин квартири АДРЕСА_3 саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні доказів, серед яких велика увага приділена позивачем доказуванню фактів догляду за померлою та факту надання нею грошової суми відповідачу за спірну частину квартири, суперечать обраному позивачем способу захисту права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона на протязі 10 років сплачувала комунальні послуги, зробила косметичний ремонт, замінила газовий лічильник та добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито , безперевно володіти цим майном. Натомість, відповідач на протязі усьго зазначеного часу не цікавилася спадщиною своєї сестри та навіть не намагалася звернутися до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обставин, які є підставою для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у цій справі не встановлено.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17 лютого 2003 року належить на праві власності 47/100 часток квартири АДРЕСА_4.

53/100 часток квартири належать на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 2003 року, реєстраційний №6-03-223001.

ОСОБА_2 , як зазначає позивач, є сестрою ОСОБА_3

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого 13 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №4 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №7314 .

Згідно з відповіддю П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 07 вересня 2018 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавались, спадкова справа не заводилась.

22 листопада 2018 року на підставі заяви ОСОБА_2 П'ятою Харківською нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа 581/2018.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Стаття 344 ЦК України встановлює правові підстави набуття права власності за набувальною давністю.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28 березня 2019 року (№ 61-8009св18) суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, судом повинно бути враховано, таке:

- володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником;

- володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності.

За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки за набувальною давністю не може визнаватися право власності на майно, власник якого відомий і не відмовився від своїх прав на це майно.

Доводи ОСОБА_1, що до дня смерті ОСОБА_3 саме вона і її сім'я допомагали їй, забезпечували лікуванням і доглядом, здійснювали ремонт у квартирі та її утримання, не мають правового значення для вирішення справи.

Посилання ОСОБА_1, що після смерті ОСОБА_3 саме вона підтримує квартиру у належному технічному стані, ремонтує, сплачує за комунальні послуги та відкрито користується квартирою не спростовують правильності висновку суду про відмову у позові, оскільки такі дії не змінюють тієї обставини, що позивач знає про можливого спадкоємця і про відсутність у неї особисто правової підстави володіти цим майном.

Пред'являючи позов до ОСОБА_2 ОСОБА_1 саме її вважає спадкоємцем майна ОСОБА_3, хоча ОСОБА_2 протягом 6 місяцівз дня смерті ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст. 1298 ЦК України, і не зверталась до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Твердження ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 відмовилася від прав на квартиру, оскільки не оформила правовстановлюючі документи на неї, судом не враховується.

У такому випадку ОСОБА_1 повинна була пред'явити позов також і до територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Що стосується посилання ОСОБА_1 про оплату комунальних послуг, що на її думку, також свідчить про обгрунтованість поданого нею позову, то як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 платежі нею здійснювалися по квитанціям на ім'я ОСОБА_3, а не на її ім'я.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають суду підстав для зміни або скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.