22-ц/804/749/19
221/4211/18

Головуючий в 1 інстанції Писанець Н.В.
Доповідач: Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА
І м е н е м У к р а ї н и
22 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду в складі:
головуючої судді Мальцевої Є.Є.,
суддів Принцевської В.П., Мироненко І.П.,
секретар Тулянкіна М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
в с т а н о в и л а :
02 липня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.
16 серпня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2203/27-А/318/04, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 233484,00 грн. на строк з 16 серпня 2012 року по 15 серпня 2019 року зі сплатою процентів, виходячи з 16,9% річних. За умовами договору кредит надавався на придбання автомобіля. Позивачем свої обовязки за кредитним договором були виконані у повному обсязі. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави.
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 21листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ АБ «Укргазбанк», від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вказував, що відповідно до п.3.1 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим Додатком 2 до цього договору та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 4788,00 грн (первіодичних платежів) щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця шляхом внесення коштів на визначений в кредитному договорі рахунок. Відповідно до графіку в Додатку 2 до кредитного договору визначені пероідичні платежі, які відповідач був зобовязаний сплачувати у вказаному розмірі щомісячно з 10.09.2012 р. по 15.08.2019 р.

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, неналежного виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України , але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Таким чином, навіть у разі пропущення строку позовної давності за окремим періодичним платежем даний факт не є підставою вважати про сплив позовної давності за іншими періодичними платежами, в тому числі і за тими, строк сплати яких ще не настав, що судом першої інстанції до уваги не прийнято та вказані норми права не застосовано до спірних правовідносин.

Також представник позивача зазначив, що у порушення п.3.3.4 договору застави відповідач не уклав відповідні догвоори страхування та не надав банку їх копії та документи на підтвердження їх дійсності. Відповідальність за невиконання вказаних вимог договору передбачена п. 4.2 договору застави.Таким чином, вимоги позивача про стягнення штрафу з відповідача за невиконання умов договору застави в частині відсутності договору страхування предмету застави є самостійними вимогами, не мають характеру додаткових відносно вимог про стягнення боргу за кредитним договором та не підпадають під дію статті 266 ЦПК України.

Судом першої інстанції вказані обставини взагалі не досліджувались, а в мотивувальній частині рішення в обгрунтування власного рішення судом зазначено виключно посилання на ст. 266 ЦК України, які в силу вищевказаних обставин є безпідставними.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми ст.ст. 5,10,12,13, 81,128,263,264 ЦПК України, застосовано до спірних правовідносин вказані норми ст.ст. 257, 266 ЦК України, які не підлягають застосуванню.

Відповідач по справі ОСОБА_3 направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим по справі обставинам та нормам діючого законодавства. Позивач не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог. Також позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду для поновлення свого права. ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі предствника відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» адвоката ОСОБА_4, який надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення. ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни є доведеним. Але, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, у звязку із тим, що останній платіж по кредиту відповідачем було проведено 10 березня 2015 року, а до суду позивач звернувся тільки 02 липня 2018 року, то суд вважав, що позивачем без поважних причин пропущено трирічний строк позовної давності.

Відповідач рішення суду не оскаржував, погодився із такими висновками суду. Оскаржує рішення позивач, тому що вважає, що звернувся до суду в межах строку позовної давності, оскільки договір діє по 15 серпня 2019 року, тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися із такими висновками суду, оскільки вони не грунтуються на обставинах справи і не відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що 16 серпня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2203/27-А/318/04, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 233484,00 грн. на строк з 16 серпня 2012 року по 15 серпня 2019 року зі сплатою процентів, виходячи з 16,9% річних. За умовами договору, кредит надавався на придбання автомобіля марки Хюндай моделі іх 35, 2012 року випуску.

Позивачем свої обовязки за кредитним договором були виконані у повному обсягу 16 серпня 2012 року, що не оспорював відповідач.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави №2203/20, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 16.08.2012 року, зареєстрований у реєстрі за № 4707.

Судом також встановлено, що відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 26.04.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 280233 грн. 10 коп., з яких: заборгованість за кредитом строкова - 69206 грн. 27 коп., заборгованість по кредиту прострочена 108580 грн. 77 коп., заборгованість за відсотками поточна - 2556 грн. 89 коп., заборгованість за відсотками прострочена 99889 грн. 17 коп., а також штраф за неналежне виконання умов договору застави щодо страхування предмету застави в загальному розмірі 71991,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 5283 грн. 36 коп. На підтвердження позовних вимог, представником позивача долучений розрахунок заборгованості за підписом директора Східної регіональної дирекції АБ «Укргазбанк», кредитний договір №2203/27-А/318/04 від 16.08.2012р. та договір застави №2203/20 від 16.08.2012р. (а.с.5-17).

Відповідач в суді першої інстанціїї не оспорював факт існування заборгованості, її розмір.

В заперечення проти позову відповідач не заперечував факт отримання кредитних грошей від Банку, факт користування кредитом, і заявляв про сплив строку позовної давності з наступного місяця після несплати ним чергового платежу за кредитним договором. (а.с.36)

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 10 березня 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся 02 липня 2018 року, то позивач пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, про застосування якого просив відповідач.

Разом з тим суд не звернув уваги на ту обставину, що за умовами договору відповідач отримав кредит строком по 15 серпня 2019 року, тобто, договір діє на час звернення з позовом до суду.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України , але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 05 квітня 2017 року у справі №6-522цс17 та інших.

Зі справи вбачажється, що ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 25 червня 2018 року (дата поштової відмітки на коверті з повзоною заявою, адресованою суду) (а.с.23) .

Відповідачем ОСОБА_3 письмово заявлено суду про застосування наслідків строку позовної давності у запереченнях проти позову (а.с. 36).

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк дії кредитного договору, встановлений по 15 серпня 2019 року, тобто не закінчився, а з позовом банк звернувся 25 червня 2018 року, то висновки суду першої інстанції в частині пропуску строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та за процентами не ґрунтуються на обставинах справи і вимогах закону.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач не заперечував, що він з 2015 року має заборгованість перед Банком, розмір її не оспорював.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення суми строкової заборгованості по кредиту в розмірі 69206,27 грн з позичальника є обгрнутованими, тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягають стягненню з відповідача суми, включені в заборгованість за період з 10 квітня 2015 року (дата останнього платежу 10.03.2015 року, отже, з 10.04.2015 року починається порушення відповідачем умов договору і відлік строку позовної давності) по 25.06.2015 року ( з урахуванням дати звернення до суду позивача 25.06.2018 року). Таким чином, виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з суми простроченої заборгованості по кредиту необхідно виключити 6445,68 грн., що нараховані відповідачу за період 10 квітня 2015 року по 25.06.2015 року.Таким чином, з позичальника на користь Банку підлягає стягненню сума заборгованості по кредиту прострочена в розмірі 102 135 грн. 09 коп., а не в сумі 108 580,77 грн, як просив позивач.

Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань, що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови ОСОБА_7 Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12).

При вирішенні спору в частині стягнення заборгованості за процентами колегія суддів виходить з тих же обставин і підстав, що й при вирішенні позову в частині заборгованості за кредитом. Тому вимоги позивача щодо стягнення суми поточної заборгованості по процентам в розмірі 2556,89 грн з відповідача підлягають задоволенню повністю. А з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності не підлягають стягненню з відповідача суми, нараховані в заборгованість за період з 10 квітня 2015 року по 25.06.2015 року. Отже, як вбачається з розрахунку заборгованості Банку, з суми простроченої заборгованості по відстокам повинна бути виключена сума 7553 грн., що нараховані відповідачу за період 10 квітня 2015 року по 25.06.2015 року.Таким чином, з позичальника на користь Банку підлягає стягненню і сума заборгованості по відсоткам прострочена, але в розмірі 92 336 грн. 17 коп., а не 99 889,17 грн, як зазначив у вмогах позивач.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підягають частковому задовленню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 266 234 грн 42 коп..

У позовній заяві позивач серед іншого просить стягнути 71991 грн штрафу за неналежне виконання умов договору застави. Мотивує такіи вимоги тим, що відповідач не виконує умов договору щодо страхування предмету застави та сплати платежів за таким договором.

Згідно з умовами кредитного договор , а саме п.4.3.6 , встановлено, що позичальник зобовязаний одночасно з укладанням цього договору надати до банку укладені договори стархування власного житла та майна, яке береться в заставу, вмзначеного в п.1.2. уього договору, а також надати Банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію страхвого покриття за вказаними договорами страхування не менше, ніж на один рік.

3вертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що позичальник порушив ці умови кредитного договору, підтвердження страхування майна, що перебувавє у заставі, Банку не надав останні три роки до звернення до суду. Тому ОСОБА_2, враховуючи оцінку предмету застави, умови п.4.2 кредитного догвоору, просив стягнути з відповідача штраф за порушення умов договору щодо обовязкового страхування предмету застави в розмірі 71 991 грн..

В заперечення проти цих вимог відповідач спирався на те, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669 від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів в зоні АТО.

Крім того, відповідач пояснював, що він укладав договори страхування автомобіля, що є предметом застави. Однак, ані суду першої інстанціїї, ані апеляційному суду на спростування вимог Банку відповідач не надав таких підтверджень, і не заперечував, що не направляв копій договорів страхування позивачу.

Посилання відповідача на те, що штраф не підлягає стягненню у звязку із тим, що випливає з невиконання саме кредитних правовідносин, не можуть бути прйняті до уваги, оскільки протиречать обставинам справи. А вимоги Банку про стягнення нарахованих відповідачу штрафних санкцій за порушення умов страхування предмету застави напроти є обгрунтованими, оскільки належно підтверджені матеріалами справи.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до всіх вимог Банку.

Відповідно до положень статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 4.4. договору застави від 16.08.2012 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3, сторонами обумовлено, що строк позовної давності (включаючи вимоги про стягнення неустойки) за цим договором становить три роки.

Тому на користь Банку з ОСОБА_3 підлягає стягненню сума штрафу за три останні роки, що передують зверненню позивача до суду, в розмірі 71991 грн..

Враховуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 5283,36 грн (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7925,04 грн (а.с. 97).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 3994,22 грн. (сплачено 5283,36 грн х 75,6%) - за розгляд справи судом першої інстанції та 5991,33 грн. за подачу апеляційної скарги (сплачено 7925,04 грн х 75,6%).

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» - задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1,) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» (місце знаходження: 03087, м.Київ, вул. Єреванська, 1, ) заборгованість за кредитом строкову - 69206 (шістдесят девять тисяч двісті шість) грн. 27 коп., заборгованість по кредиту прострочену 102 135 (сто дві тисячі сто тридцять пять ) грн. 09 коп., заборгованість за відсотками поточну - 2556 (дві тисячі пятсот пятдесят шість) грн. 89 коп., заборгованість за відсотками прострочену 92336 ( девяносто дві тисячі триста тридцять шість) грн. 17 коп., а всього в розмірі 266234 (двісті шістдесят шість тисяч двісті тридцять чотири) грн 42 коп,; а також штраф за неналежне виконання умов договору застави щодо страхування предмету застави в розмірі 23348 (двадцять три тисячі триста сорок вісім) грн. 43 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» судовий збір за подання позову в розмірі 3994 (три тисячі девятсот девяносто чотири) грн. 22 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5991 (пять тисяч девятсот девяносто одну) грн. 33 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2019 року.

Судді Є.Є. Мальцева

ОСОБА_8

ОСОБА_9