Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 .,

відповідач ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 (надалі відповідач) про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 01 листопада 1996 року між сторонами було повторно укладено шлюб. Вперше сторони шлюб зареєстрували шлюб у липні 1977 року. 06 липня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторони придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності: 1) легковий автомобіль марки KIA SORENTO, державний номерний знак НОМЕР_1 ; 2) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) яхту Passat , яка придбана приблизно у 2013 році. Квартира була зареєстрована на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 від 23.06.2003 року відповідно до якого відповідач являється власником даної квартири на праві приватної власності. Документи на яхту та квартиру знаходяться у відповідача та доступу до них у позивача не має. На неодноразові прохання позивача та звернення до відповідача в усній формі вирішити дане питання дане питання відповідач не реагує. Майно було придбане в період перебування у шлюбі із відповідачем за спільні кошти та відповідно є спільною власністю подружжя. У зв`язку із неможливістю вирішити питання у досудовому порядку та наявністю спору з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд визнати за позивачем, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; залишити автомобіль марки KIA SORENTO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 49000 грн. 00 к. у власності відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості Ѕ частки зазначеного автомобіля в розмірі 24500 грн. 00 к.; залишити яхту Passat КИВ-5274-К, реєстровий номер № 3-810530 вартістю 10000 грн. 00 к. у власності відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості Ѕ частки зазначеної яхти в розмірі 5000 грн. 00 к.

Відповідач у встановлений законом строк відзив до суду не подав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнали частково в частині розподілу квартири в рівних частинах, в решті позовних вимог просили відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У п. п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у період з 01 листопада 1996 року по 06 липня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року. (а. с. 8, 33)

У період шлюбу сторони придбали у власність трикімнатну квартиру, жилою площею 42, 1 кв.м., загальною площею 70, 4 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 02 липня 2003 року. (а. с. 21)

Відповідно до Суднового білету ДБ № 002956 ОСОБА_3 є власником судна під Державним прапором України Sportfina UFO КИВ -5274-К, дата реєстрації 16 травня 2012 року. (а. с. 110)

За Договором комісії № 23/07/2018 року від 23.07.2018 року ОСОБА_3 доручив, а ФОП - ОСОБА_4 зобов`язався здійснити за рахунок ОСОБА_3 від свого імені продаж вказаного вище судна за ціною не нижче 10000 грн. 00 к. (а. с. 129-130)

Відповідно до копії Договору - купівлі продажу транспортного засобу від 26.04.2018 року відповідач продав автомобіль KIA SORENTO, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 за ціною 49000 грн. 00 к. (а. с. 101-101 зворот.)

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як роз`яснено у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У відповідності до положень ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. ст. 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

В судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що вона з 2009 року по 31 грудня 2016 року перебувала за кордоном. Саме а цей період відповідачем було придбано автомобіль та яхту. Також з`ясовано, що матеріальної участі у придбанні автомобіля та яхти придбаного відповідачем, позивач участі не приймала. Доказів, на спростування того, що автомобіль та яхта придбана за спільні кошти позивач не надала, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля в розмірі 24500 грн. 00 к. та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ частки яхти в розмірі 5000 грн. 00 к. задоволенню не підлягають.

В свою чергу відповідач в судовому засіданні визнав той факт, що спірна квартира дійсно була придбана сторонами за спільні кошти у період зареєстрованого шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання позову відповідачем в цій частині, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна за кожним з них.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню, а саме визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 8810 грн. 00 к. судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 65, 69-71 СК України, ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1-13, 77-83, 89, 95, 141, 206, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8810 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 травня 2019 року.

Суддя Н. О. Яровенко