Справа № 461/3079/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1846/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивача ОСОБА_2 і його представника

-адвоката Кремінця М.М.,

Коропецької Н.В. - представника Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр ім. М.Заньковецької»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр ім. М.Заньковецької» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр ім. М.Заньковецької» (в подальшому - «Театр»), третя особа - Первинна профспілкова організація працівників ДП «Національний академічний український драматичний театр ім.М.Заньковецької», про зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 11.10.2016 року між позивачем та Державним підприємством «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» укладено трудовий контракт терміном на три роки, яким ОСОБА_2 призначено на посаду «артист драми першої категорії».

В грудні 2017 року позивач приймав участь у конкурсі на заміщення вакантної посади артистів, за результатами якого рішенням конкурсної комісії його визнано переможцем за посадою «артист драми вищої категорії». З урахуванням наведеного, позивач скерував заяву на ім'я генерального директора НАУДТ ім. М.Заньковецької та голови профкому з проханням внести зміни у діючий контракт - починаючи з грудня місяця 2017 року, однак до теперішнього часу такі зміни не внесені. Натомість керівництво театру запропонувало позивачу підписати новий контракт - терміном на 1 рік, на що позивач погодитись не може. Вважає, що підстав для припинення дії контракту від 11.10.2016 року відсутні, а зміни у контракті можна погодити додатковими угодами, що передбачено умовами контракту (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов'язано Державне підприємство «Національний академічний український драматичний театр ім. М.Заньковецької» в особі генерального директора Мацяка А.О. укласти додаткову угоду до контракту від 11.10.2016 року, укладеного між ДП «НАУДТ ім.М.Заньковецької» та ОСОБА_2, щодо зміни посади «артист драми першої категорії» на «артист драми вищої категорії».

Зобов'язано Державне підприємство «Національний академічний український драматичний театр ім.М.Заньковецької» в особі генерального директора Мацяка А.О. укласти додаткову угоду до контракту від 11.10.2016 року, укладеного між ДП «НАУДТ ім.М.Заньковецької» та ОСОБА_2, щодо зміни оплати праці відповідно до посадового окладу «артист драми вищої категорії».

Зобов'язано Державне підприємство «Національний академічний український драматичний театр ім.М.Заньковецької» в особі генерального директора Мацяка А.О. провести виплату ОСОБА_2 різниці між розмірами посадових окладів «артист драми вищої категорії» та «артист драми першої категорії» з 05.12.2017 року (а.с. 52-53).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що суд, задовольняючи позовні вимоги, у мотивувальній частині зазначив частини 3 і 4 ст.24 КЗпП України, як норми права, які застосував суд, однак Законом України від 28.12.2014 року № 77-УІІІ у частину 3 статті 24 КЗпП викладено у зовсім іншій редакції, а частину четверту - виключено, а відтак вважає, що суд до спірних правовідносин застосував вже не чинну норму матеріального права.

Висновок суду про те, що «дії відповідача не відповідають вимогам законодавства, оскільки з працівником укладений контракт на три роки і скорочення його до одного року неприпустимо», вважає таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки у відповідності до ч. 2. ст. 21 Закону України «Про культуру» трудові відносини з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури оформлюються шляхом саме укладення контрактів, однак не внесенням змін до вже існуючих контрактів і судом в оскаржуваному рішенні правильно зазначено, що «наведена правова норма встановлює імперативний обов'язок для роботодавця укласти контракт за результатами конкурсу».

А оскільки законодавством встановлено, що контракт укладається строком від одного до трьох років, то вважає, що з боку відповідача відсутні будь-які порушення при визначенні строку дії запропонованого позивачу до укладення контракту.

Зобов'язання укласти додаткову угоду зі змінами до контракту вважає неналежним способом захисту та втручанням суду у сферу виняткової компетенції роботодавця та працівника щодо організації регулювання трудових відносин між ними, які мають визначатись (у даному випадку) за згодою між ними контрактом.

Покликається на те, що зміна посади та оплати є зміною істотних умов праці, яке проводиться у порядку ст. 32 КЗпП України, а тому йдеться про іншу процедуру, яка не охоплює прийняття на роботу особи за результатами успішного проходження конкурсу (а.с. 55-59).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що «дії відповідача не відповідають вимогам законодавства, оскільки з працівником укладений контракт на три роки і скорочення його до одного року недопустимо».

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, такими «діями відповідача» суд вважає «пропозицію (відповідача позивачу) про укладення контракту за новою посадою «артист драми вищої категорії» на один рік».

Колегія суддів вважає, що вище наведені висновки не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені за неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вірно зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, частиною 2 статті 21 Закону України «Про культуру» встановлено, що трудові відносини з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури оформлюються шляхом укладення контрактів.

Формування кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних закладів культури здійснюється на конкурсній основі в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв.

За результатами конкурсу з переможцем з числа кандидатів укладається контракт строком від одного до трьох років за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (а відтак, у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає) те, що Театром (відповідачем) було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади «артист драми вищої категорії», за результатами проведення якого переможцем було визнано позивача ОСОБА_2 (а.с. 6), якому адміністрацією Театру було запропоновано (як це і передбачено вище згаданою частиною 2 статті 21 Закону України «Про культуру») укласти контракт на посаду «артист драми вищої категорії» строком на один рік (а.с. 8, 9, 39-41), який (контракт) у відповідності до статті 21 КЗпП України є особливою формою трудового договору, в якому (зокрема) строк його дії і умови матеріального забезпечення встановлюються угодою сторін.

Як також стверджується матеріалами справи, зокрема - посадовими інструкціями, посади «артист драми першої категорії» та «артист драми вищої категорії» - є різними посадами (а.с. 16-18).

Як також встановлено судом, стверджується матеріалами справи та визнається самим позивачем, останній відмовився від укладення запропонованого йому контракту на посаду «артист драми вищої категорії», натомість пред'явив вимогу про внесення відповідних змін в контракт, який було укладено з ним 11.10.2016 року на іншу посаду, а саме - посаду «артист драми першої категорії» (а.с. 3-5), посилаючись при цьому у позовній заяві на пункт 4 розділу ІІІ («Права та обов'язки Сторін») та пункт 2 розділу УІ (Умови зміни, припинення та розірвання Контракту) згаданого контракту, хоча право позивача на внесення змін до цього контракту, укладеного з ним, як з «артистом драми першої категорії» (а не з «артистом драми вищої категорії»), ніким не оспорюється.

Інше законодавче чи нормативне обґрунтування позовних вимог («про укладення додаткової угоди до діючого Контракту») у позовній заяві відсутнє.

Станом на час ухвалення оскаржуваного рішення частина 4 у статті 24 КЗпП України вже була відсутньою, а частиною третьою статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Контракт з позивачем, як з «артистом драми вищої категорії», укладено не було у зв'язку з його відмовою від укладення такого.

В позовній заяві відсутнє посилання позивача про те, що він був допущений до виконання обов'язків «артиста драми вищої категорії», як на підставу для задоволення його позовних вимог.

З урахуванням вище наведеного, посилання суду на положення ч.ч. 3 і 4 ст. 24 КЗпП України, як на правову підставу для задоволення позовних вимог, зроблено за неправильного застосування норм матеріального права і не відповідає фактичним обставинам справи.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 3 і 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр ім. М.Заньковецької» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр ім. М.Заньковецької».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.