Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 202/3268/17

провадження № 61-41463св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_8 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач 1 - ОСОБА_4 ,

представник відповідача 1 - ОСОБА_5 ,

відповідач 2 - ОСОБА_6 ,

представник відповідача 2 - ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 , подану представником ОСОБА_7 , на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Зосименко С. Г. від 06 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П. від 10 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька В. Е., про стягнення боргу за договором позики у розмірі 675 000 грн; 3% річних від простроченої суми у розмірі 20 250 грн; визнання недійсними договорів дарування квартири АДРЕСА_1 та гаража АДРЕСА_2, які укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

У березні 2018 року ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2 , та заборонити власнику вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, так як дозволить відповідачу здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб. У зв`язку з цим, необхідно вжити заходів забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року заяву ОСОБА_8 задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2 , та заборонено будь-яке відчуження вказаного майна.

Місцевий суд, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики та визнання договорів дарування недійсними, зробив висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року в частині обраного виду забезпечення позову у вигляді арешту змінено на заборону вчинення дій щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння квартири АДРЕСА_1 та гаража АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_6 та заборонено будь-яке відчуження вказаного майна.

Змінюючи вид забезпечення позову на заборону вчинення дій щодо відчуження спірного майна, апеляційний суд виходив із того, що позивач не навела правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на спірне майно, який є найбільш обтяжливим заходом.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2018 року представник ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди порушили норми процесуального права, не залучивши в установленому законом порядку ОСОБА_6 (власника спірного майна) до участі у справі в якості співвідповідача; не визначили обсягу позовних вимог; не вирішили питання про зустрічне забезпечення. Разом із тим, змінюючи вид забезпечення позову, апеляційний суд не зазначив правових підстав щодо заборони ОСОБА_6 розпоряджатися належним їм майном та яким чином може бути ускладнено виконання рішення суду у разі задоволення позову. Встановлення заборони щодо права розпорядження майном виходить за межі предмета розгляду та є грубим порушенням прав власника на відповідне майно. Тому забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами та необґрунтованим.

Узагальнені доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У вересні 2018 року ОСОБА_8 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просить касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, погоджуючись з обґрунтуванням доводів касаційної скарги, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_8 про забезпечення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 202/3268/17 з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Установивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення суми позики та визнання недійсними договорів дарування, предметом відчуження яких є спірне майно, суд зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову. Обраний апеляційний судом вид забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження спірного майна відповідає позовним вимогам.

Аргументи заявника про те, що суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення є безпідставними, оскільки наявність, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України підстав, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині постанови.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 , подану представником ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило