Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1977/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 274/1977/18 за позовом ОСОБА_2 до Центральної районної лікарні Бердичіського району про визнання неправомірними дій щодо ненадання довідок

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичіві

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду даний позов на обґрунтування якого зазначив, що 26.01.2018 року звернувся до відповідача із письмовою заявою, згідно якої просив видати йому довідку форми № 122, яка затверджена постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 р., про роботу лікаря ОСОБА_3 у відрядженні за наказом по Бердичівській ЦРЛ № 17 від 12.05.1986 року в Київську область Поліській район в особливо шкідливих умовах ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також 26.01.2018 року він подав повторно письмову заяву про надання довідки, форма якої затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 року № 644 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.10.2012 року за № 1808/22120 , про заробітну плату лікаря ОСОБА_3 за роботу у відрядженні за наказом по Бердичівській ЦРЛ № 17 від 12.05.1986 року в Київську область Поліській район в особливо шкідливих умовах ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначає, що станом на 23.04.2018 року (тобто на день звернення до суду з позовом) правильні та достовірні довідки він не отримав.

З урахуванням вищевикладеного просив визнати неправомірними дії Центральної районної лікарні Бердичівського району щодо ненадання йому довідки про роботу лікаря ЦРЛ ОСОБА_3 у відрядженні за наказом ЦРЛ від 12.05.1986 року № 17; визнати неправомірними дії Центральної районної лікарні Бердичівського району щодо ненадання йому довідки про заробітну плату лікаря ЦРЛ ОСОБА_3 за роботу у відрядженні за наказом ЦРЛ від 12.05.1986 року № 17; зобов'язати Центральну районну лікарню Бердичівського району надати йому у визначений судом строк довідку ф. 122 про роботу лікаря ЦРЛ ОСОБА_3 у відрядженні за наказом ЦРЛ № 17 від 12.05.1986 року; зобов'язати Центральну районну лікарню Бердичівського району надати йому у визначений судом строк довідку ф. 644 про заробітну плату лікаря ЦРЛ ОСОБА_3 за роботу у відрядженні за наказом ЦРЛ від 12.05.1986 року № 17.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Центральної районної лікарні Бердичіського району про визнання неправомірними дій щодо ненадання довідок відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог скарги, зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суддя Вдовиченко Т.М. допустила порушення ч.1 ст. 37 ЦПК України, яка передбачає недопустимість повторної участі судді у новому розгляді справи після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. При цьому зазначає, що суддя Вдовиченко Т.М. брала участь у вирішення даної справи, про що свідчить ухвала судді від 08.05.2018 р. про повернення позовної заяви позивачу, яка поставною Апеляційного суду Житомирської області від 08.05.2018 р. була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Таким чином, справа розглянута неуповноваженим судом, оскільки суддя Вдовиченко Т.М. з урахуванням положень п.1 ст. 37 ЦПК України, не мала права брати участь при новому розгляді даної справи.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог. Також зазначає, що позивач неправильно трактує положення ч.1 ст. 37 ЦПК України, яка встановлює заборону судді брати участь у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Разом з тим, суддя Вдовиченко Т.М. у даній справі винесла ухвалу про повернення позовної заяви, а не про закриття провадження у справі. У зв'язку з чим, вважає, що рішення у справі ухвалено повноважним судом.

В судовому засіданні представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 26.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявами, в яких просив видати йому довідки встановленого зразка про заробітну плату лікаря ОСОБА_3, яка перебувала у відрядженні в Поліському районі Київської області в період з 11 по 17 травня 1986 року, у зв'язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на територіях радіоактивного забруднення, а також довідку про її роботу у відрядженні за період з 11 по 17 травня 1986 року (а.с.37-38).

Згідно повідомлень ЦРЛ Бердичівського районну від 06.02.2018 року № 224 та № 223 на ім'я позивача слідує, що ЦРЛ на заяви ОСОБА_2 від 26.01.2018 року надала йому довідки про заробітну плату лікаря ОСОБА_3, яка перебувала у відрядженні в Поліському районі Київської області в період з 11 по 17 травня 1986 року, згідно особового рахунку за 1986 рік (а.с.69-73).

08 лютого 2018 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про ненадання йому довідок Бердичівською центральною районною лікарнею за його заявами від 26.01.2018 року, в якій зазначив, що 07.02.2018 року відповідач надав йому довідки за заявами, які він подав 26.01.2018 року, однак він не погоджується з їх змістом, тому просить повторно видати достовірні довідки на підставі відповідних записів особистого рахунку ОСОБА_3 за травень 1986 року, про що зазначено в рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.02.2009 року № 2-230/08 (а.с.60).

Центральна районна лікарня Бердичівського району від 26.02.2018 року за № 331 на заяву ОСОБА_2 надала відповідь про те, що на його звернення було надано довідку нового зразка про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках, типова форма якої затверджена Наказом міністерства соціальної політики України 12.10.2012р. за № 644 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.10.2012 року за № 1808/22120 «Про затвердження форми Довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», оскільки форма № 122 від 09.03.1988 року не актуальна на даний час (а.с.58-59).

Крім того, постанова Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988 року, якою була затверджена форма довідки № 122, втратила чинність у зв'язку з прийняттям 26.09.2012 р. Постанови Кабінету Міністрів № 886 «Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ст.76 ЦПК України)

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач, згідно його заяв від 26.01.2018 року, отримав від Центральної районної лікарні Бердичівського району довідки відповідного зразка 07.02.2018 року. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами по справі, зокрема копіями довідок про заробітну плату лікаря ОСОБА_3 за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках (а.с.59,62,70,73) та поясненнями позивача, які викладені в його заяві від 08.02.2018 р. (а.с.60).

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що довідки, які позивач просить витребувати в судовому порядку, були надані йому відповідачем ще до подання позову до суду, заяв про зміну підстав позову позивач не подав, суд першої інстанції, з урахуванням меж заявлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірними ненадання довідок за їх безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи неуповноваженим судом є необґрунтованими виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М. від 08 травня 2018 року, позовна заява ОСОБА_2, у зв'язку з невиконання вимого ухвали судді від 25 квітня 2018 року, була визнана неподаною та повернута позивачу на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена. Ухвала судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М. від 08 травня 2018 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В подальшому суддею Вдовиченко 24.07.2018 року винесена ухвала про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду.

18 лютого 2019 року суддею Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М. ухвалено у справі рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення або ухвали про закриття провадження.

Таким чином, оскільки суддя Вдовиченко Т.М. у даній справі винесла ухвалу про повернення позовної заяви, а не про закриття провадження у справі, то суддя, з урахуванням положень ч.1 ст. 37 ЦПК України, мала право розглянути справу по суті після скасування в апеляційному порядку її ухвали про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_2

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: