Єдиний унікальний номер 234/7766/18 Номер провадження 22-ц/804/584/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року

м. Бахмут

Справа № 234/7766/18

Провадження №22-ц/804/584/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Донецька обласна державна адміністрація, Донецька обласна військово-цивільна адміністрація,

третя особа - Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області в складі судді Пікалової Н.М. від 08 січня 2019 року, постановлену у м. Краматорську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі.

Позов мотивовано тим, що з 28 травня 2012 року позивач працював на посаді генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») на умовах контракту. Звільнений з посади 27 травня 2018 року із закінченням строку згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, про що 10 травня 2018 року голова Донецької обласної державної адміністрації, керівник Донецької обласної військово-цивільної адміністрації видав розпорядження № 64/7-18-рк.

ОСОБА_1 вважає звільнення незаконним, оскільки контракт від 28 травня 2012 року розірваний або припинений не був; декілька разів переукладався, тобто вважається таким, що укладений на невизначений строк. Додатковий контракт від 28 травня 2015 року строком на три роки він підписав вимушено для уникнення гуманітарної катастрофи. Крім того, відповідач звільнив його у період тимчасової непрацездатності, а 27 травня 2018 року є неробочим (святковим) днем.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 просив визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про звільнення від 10 травня 2018 року № 64/7-18-рк; визнати незаконним звільнення позивача й поновити його на посаді генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (ас. 2-5 т. 1).

Ухвалою суду першої інстанції від 25 червня 2018 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (ас. 72 т. 1).

Ухвалою Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 08 січня 2019 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала мотивована тим, що позивач прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; відповідач є суб'єктом владних повноважень, а тому справа відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час постановлення ухвали суд неправильно застосував норми Законів України «Про запобігання корупції» і «Про військово-цивільні адміністрації»; не врахував, що спір виник з трудових правовідносин, а діяльність генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» не є публічною службою, тому дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Учасники справи не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Неявка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи (ас. 137, 138), відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Закриваючи провадження у справі, суд керувався підпунктом «а» пункту другого частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», пунктом 5 частини третьої статті 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», статтею 19 КАС України і в обґрунтування висновку зазначив, що позивач є фізичною особою, яка в контексті спірних правовідносин є суб'єктом звернення до адміністративного суду; а відповідач - суб'єктом владних повноважень.

Однак такого висновку суд дійшов через неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2).

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України "Про державну службу".

На час призначення ОСОБА_1 на посаду генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» був чинний Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII), згідно зі статтею 1 якого державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

У Законі України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", який набув чинності 01 червня 2016 року, у статті 1 закріплено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до статті 13 Закону № 3723-XII (який діяв на момент призначення позивача на посаду) особа, яка претендує на зайняття посади державного службовця, а також державний службовець подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції".

Громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають присягу. Державний службовець підписує текст присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття присяги робиться запис у трудовій книжці (стаття 17 Закону № 3723-XII).

При прийнятті на державну службу службовцю присвоюється ранг у межах відповідної категорії посад (стаття 26 Закону № 3723-XII).

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 вперше був призначений на посаду генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» розпорядженням Голови Донецької обласної ради від 28.05.2012 № 41кс на умовах контракту від 28 травня 2012 року строком на один рік. У подальшому - 05.04.2013 і 28.03.2014 дія контракту подовжувалась. 27 травня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв'язку із закінченням строку згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Розпорядженням Донецької обласної державної адміністрації від 08 травня 2015 року № 107рп ОСОБА_1 призначений на умовах контракту на термін по 27 травня 2018 року на посаду генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», звільнений із закінченням контракту, про що голова Донецької обласної державної адміністрації, керівник Донецької обласної військово-цивільної адміністрації видав розпорядження про звільнення посадовця від 10 травня 2018 року № 64/7-18-рк.

Запис у трудовій книжці про прийняття позивачем присяги відсутній (ас. 7, 135, 136, 137, 138-139 т. 1).

Отже, суд першої інстанції не встановив, а сторонами не надано доказів, що ОСОБА_1 під час прийняття на посаду генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» складав присягу державного службовця і подавав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції".

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив, що предметом спору у цій справі є оскарження розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про звільнення від 10 травня 2018 року № 64/7-18-рк про звільнення позивача, поновлення його на посаді генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго», яка не відноситься до посад державного органу, й робота на ній не може бути віднесена до проходження публічної служби.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 4 Закону України від 3 лютого 2015 року

№ 141-VIII «Про військово-цивільні адміністрації» районні, обласні військово-цивільні адміністрації поряд із здійсненням повноважень місцевих державних адміністрацій на відповідній території також здійснюють повноваження із здійснення управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (крім вирішення питань відчуження, у тому числі шляхом приватизації, таких об'єктів); призначення і звільнення їх керівників.

Згідно з пунктом другим Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ, організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні Донецької обласної ради (далі - Порядок), затверджено розпорядженням голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 28.04.2015 № 172, керівники підприємств, установ, організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні Донецької обласної ради, призначаються на посаду та звільняються з посади головою облдержадміністрації, керівником обласної військово-цивільної адміністрації на умовах контракту відповідно до законодавства.

Після укладення контракту між Донецькою обласною державною адміністрацією, Донецькою обласною військово-цивільною адміністрацією і ОСОБА_1 виникли трудові відносини (п. 1.2 Контракту з керівником підприємства, установи, організації спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні Донецької обласної ради, який є додатком до Порядку), тобто фактично позовні вимоги стосуються підстав та умов припинення строкового трудового договору генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», стороною в якому (роботодавцем) є керівник органу, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство.

Отже, спір у цій справі стосується питання правомірності звільнення з посади генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» ОСОБА_1 шляхом винесення оскаржуваного розпорядження.

За правилом абзацу першого частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ураховуючи суть спірних правовідносин, Донецький апеляційний суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а стосується трудових відносин і має вирішуватись судами за правилами ЦПК України, про що обґрунтовано зазначив позивач в апеляційній скарзі.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України 20 квітня 2016 року у справі № 802/3892/14-а, і Велика Палата Верховного Суду 14 листопада 2018 року у справі № 806/2808/18 не встановила правових підстав відступати від цього висновку.

З огляду на наведене висновок суду попередньої інстанції про закриття провадження у цій справі і її розгляд в порядку адміністративного судочинства не є обґрунтованим. Висновок, що посада, на якій позивач працював в обласному комунальному підприємстві «Донецьктеплокомуненерго», відноситься до публічної служби, зроблено на припущеннях, що є недопустимим.

Суд апеляційної інстанції також приймає доводи скарги про помилкове врахування місцевим судом рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі № 805/3540/18-а за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про визнання протиправним і скасування розпорядження від 03.05.2018 за № 562/5-18 про проведення службового розслідування стосовно генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», яким встановлено, що позивач є фізичною особою і суб'єктом звернення до адміністративного суду. Такий висновок Донецький окружний адміністративний суд зробив в контексті спірних у справі № 805/3540/18-а правовідносин.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є помилковим, то відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України ухвала суду не може вважатися законною й обґрунтованою, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції

Розгляд справи не закінчено, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 08 січня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: М.С. Будулуца

Г.В. Новікова

Дата складення повного судового рішення - 12 лютого 2019 року

Суддя-доповідач О.М. Біляєва