Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 473/1952/16-ц

провадження № 61-30961св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_5 ,

відповідачі: Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, приватне підприємство «Земля», ОСОБА_2 ,

представники ОСОБА_2 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області - Киязєв Олексій Михайлович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 рокув складі колегії суддів: Царюк Л. М., Базовкіної Т. М., Темнікової В. І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, приватного підприємства «Земля» (далі - ПП «Земля»), ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником жилого будинку АДРЕСА_1 та мав намір приватизувати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0785 га за указаною адресою. ОСОБА_2 , яка мешкає в житловому будинку АДРЕСА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії

НОМЕР_1 , виданого 30 грудня 2009 року, є власником земельної ділянки, площею 0,15 га, яка межує з його земельною ділянкою.

Позивач зазначав, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, відповідач самовільно змінила межі своєї земельної ділянки та перемістила огорожу між їх земельними ділянками, збільшивши площу своєї земельної ділянки та відповідно зменшивши площу його земельної ділянки, а також привласнила огорожу, змінила її конструкцію та встановила споруди, які займають частину його ділянки у зв`язку з чим, він не має можливості проходу на вулицю. Крім того, при оформленні спірного державного акта на право власності на земельну ділянку межі земельної ділянки із ним, як суміжним землекористувачем, не погоджувалися. У акті про встановлення меж земельної ділянки на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки підроблено його підпис.

Посилаючись на неможливість отримання у власність земельної ділянки у тому розмірі і межах, якими він користувався до отримання відповідачем державного акта, та з урахуванням викладеного, ОСОБА_5 просив суд визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 08 липня 2016 року позов ОСОБА_5 частково задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_1 ), виданий на підставі рішення сесії Олександрівської селищної ради Вознесенського району від 15 жовтня 2009 року № 4 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 і має призначення будівництво та обслуговування житлового будинку.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району, ПП «Земля» про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач внесла неправдиві відомості у матеріали технічної документації на свою земельну ділянку, зокрема підробила підпис позивача на акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків під охорону та зберігання від 30 листопада 2009 року, що є підставою для визнання державного акта на право її власності на земельну ділянку недійсним, оскільки перешкоджає позивачу приватизувати земельну ділянку, якою він користується для обслуговування власного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2016 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 08 липня 2016 року в частині задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 08 липня 2016 року в частині задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 не довів належними і допустимими доказами своїх вимог, порушення його прав шляхом приватизації відповідачем суміжної земельної ділянки, а також неможливості реалізувати право на приватизацію своєї земельної ділянки у розмірі і межах, якими він користувався до отримання відповідачем державного акта, оскільки межі земельних ділянок сторін не змінювалися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом проігноровано висновки суду касаційної інстанції та не враховано, що відповідачем при приватизації суміжної з позивачем земельної ділянки підроблено його підпис при виготовленні технічної документації, зокрема на акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відзив відповідачами на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що згідно із договором купівлі-продажу від 14 вересня

1984 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Олександрівської селищної ради Вознесенського району

від 31 березня 2009 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0785 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вищезазначеною адресою.

Згідно із рішенням Олександрівської селищної ради від 15 жовтня 2009 року

№ 4 ОСОБА_2 затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на підставі чого 30 грудня 2009 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га по АДРЕСА_2 .

Встановлено, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 від імені позивача підписала акт про встановлення меж її земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків під охорону та зберігання від 30 листопада 2009 року.

Відповідно до листа відділу Держкомзему у Вознесенському районі від 27 квітня 2012 року при здійснені комісією огляду та обміру земельної ділянки (після отримання відповідачем державного акта), у присутності сторін, ОСОБА_2 було рекомендовано частково (приблизно біля 2,0 м) перенести огорожу та прибрати тимчасові споруди, які установлені біля будівлі заявника. Усі інші заміри співпадають з технічними паспортами на будівлі і у заявника і у

ОСОБА_2

Згідно із планом горизонтальної зйомки, яка виготовлена ПП «Земля», площа земельної ділянки ОСОБА_5 становить 0,0789 га.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в справі № 580/168/16-ц.

Отже, правильними є висновки суду про те, що сам по собі факт не узгодження меж земельних ділянок під час виготовлення одним із користувачів земельної ділянки технічної документації із землеустрою, за відсутності доказів порушення межі та площі земельної ділянки, яка перебувала у користуванні іншого землекористувача, не може бути достатньою підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на землю.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Отже, скасовуючи рішення суд першої інстанції, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що межі земельних ділянок сторін не змінювалися з 1973 року, та урахувавши, що відповідачем не було порушено розмір земельної ділянки позивача, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів того, що внаслідок приватизації земельної ділянки відповідачем, його земельна ділянка була зменшена у площі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська