печерський районний суд міста києва
Справа № 757/326/17-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у січні 2017 року звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд визнати недійсним договір про надання позики, який укладений 01 листопада 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поновивши строку позовної давності для звернення до суду.

Ухвалою судді від 02 березня 2017 року у справі відкрито провадження /а. с. 28/.

02 березня 2018 року та 16 березня 2018 року ухвалами суду виправлено описки в ухвалі судді про відкриття провадження від 02 березня 2017 року /а. с. 104, 107/.

Ухвалою судді від 04 жовтня 2018 року у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду /а. с. 142/.

На підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 76 від 08 лютого 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Литвиновій І. В. /а. с. 149/.

У судові засідання 10 квітня 2019 року та 20 травня 2019 року позивач та її представник, будучи повідомленими належним чином про час, дату і місце його проведення, не з`явилися /а. с. 159, 160, 161/.

За положеннями частини першої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Тобто, належним чином повідомлений позивач та її представник, судові повістки з викликами до суду яких направлялися за останніми відомими суду адресами, повторно не з`явилися у судове засідання та не подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, повідомлення про зміну свого місця проживання (перебування або знаходження) до суду не находили.

Відповідачі та їх представники не з`явилися також у судове засідання, про час, дату і місце проведення якого повідомлялися належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність правових підстав залишити позовну заяву без розгляду, виходячи з наступного.

Положеннями статті 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Так, Європейський суд з прав людини відхиляє скаргу заявника на порушення права доступу до суду, якщо він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи (остаточне рішення у справі «Каракуця проти України» від 16 травня 2017 року)), про що, зокрема, свідчить те, що він не звертався до суду за інформацією щодо її стану розгляду.

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

У відповідності до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що судовий розгляд по суті судом не було розпочато - ухвалою від 04 жовтня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті справи.

Отже суд у даному випадку зобов`язаний застосувати імперативну норму процесуального законодавства та задовольнити заяву представника позивача про залишення позову без розгляду, оскільки вимога норми пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України дотримана.

Відтак, суд вбачає достатність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-13, 200, 257, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова