Справа № 455/669/18
Провадження № 2/455/193/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2019 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/669/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

05.06.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про втрату права користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вони є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 21.12.2006 року, але фактично не проживає у вказаному будинку по теперішній час. На даний час вона не є членом їхньої сім`ї, не проживає з ними більше шести місяців і не веде з ними спільного господарства.

На їхні неодноразові звернення відповідачка відмовляється добровільно виписуватися із житлового будинку, який належить їм на праві особистої власності.

Просять визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 23.06.2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.10.2018 року.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.10.2018 року провадження у справі №455/669/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про втрату права користування жилим приміщенням закрито у зв`язку з відмовою від позову.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування жилим приміщенням та справу призначено до судового розгляду по суті на 16 вересня 2019 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додала, що вона не чинить жодних перешкод відповідачці, однак вважає, що необхідно поділити будинок і зробити окремі входи до нього. На даний час планує розірвати шлюб з чоловіком ОСОБА_3 , і жити в будинку, оскільки вона є власником Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 . Крім того, їй важко оплачувати комунальні послуги самій, так як лічильник в них з відповідачкою спільний.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Мукан І.В., в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином(а.с.63,64).

26.10.2018 року відповідач подала в канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги позивачки є незаконними та необґрунтованими, так як чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , є її батьком, який ніколи не заперечував, щоб вона разом з дітьми і його внуками була зареєстрованою та мала право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 , крім того, відповідно до договору дарування від 25.10.2018 року Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 , перейшла у її власність, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97771303 ОСОБА_1 є власницею Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 (а.с.12).

З довідки, виданої виконкомом Старосамбірської міської ради Старосамбірського району Львівської області №230 від 09.02.2018 року (а.с.7), та актів від 30.11.2017 року (а.с.5) та 19.02.2018 року (а.с.4) відомо, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації на даний час не проживає.

З копії будинкової книги (а.с.8-11), вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою ОСОБА_1 Їй відомо, що дочка чоловіка позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 купила будинок в с. Воля Старосамбірського району Львівської області, а сама з сім`єю проживає, орендуючи квартиру в АДРЕСА_3 . Додала, що відповідачка не проживає в будинку з 2014 року. Чоловіка позивачки - ОСОБА_3 вона також не бачила, близько 6-ти місяців.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є дочкою чоловіка позивачки, тобто є дочкою ОСОБА_3 , чого не заперечувала позивач.

Відповідно до 15 ЖК Української РСР України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

25.10.2018 року ОСОБА_3 подарував відповідачці - ОСОБА_2 Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 , належну йому на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування Ѕ частини житлового будинку(а.с.38).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 є власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.39).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є власницею Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 , позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, ч.1 та ч.2 ст.317, ч.1 ст. 319, ч.1 ст.321, ст. 383, ч.1 ст.391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ч.4 ст. 9, ст.150 ЖК Української РСР суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Старосамбірський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Л.Й.Ніточко