КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року місто Київ

Справа 757/60424/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5698/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Рубан С.М., Іванченка М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року (у складі судді Батрин О.В., інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

11.10.2017 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що листом від 08.12.2016 заступник секретаря фільтруючої секції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) надіслав їй рішення Суду від 17.11.2016, яке було отримано позивачем 22.12.2016. Зазначає, що Урядовий уповноважений в справах ЄСПЛ та Департаменту ДВС зобов'язаний був у встановлені законом строки виконати дії, передбачені ст. 5, 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Разом з тим, таких дій здійснено не було. Лише 25.05.2017, з порушенням встановлених строків, ОСОБА_1 були сплачені присуджені їй рішенням ЄСПЛ кошти. Передбачена рішенням пеня державним виконавцем не нарахована і не виплачена позивачу. 03.08.2017 головним державним виконавцем Рекашовою А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання вказаного рішення. 15.08.2017 позивач оскаржила вказану постанову від 03.08.2017. Листом Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.09.2017 позивача повідомлено, що у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду державним виконавцем здійснено розрахунок пені у розмірі 27,81 грн. та направлені на адресу позивача для відома.

Разом з тим, позивач вважає, що державним виконавцем неправильно здійснено розрахунок пені, оскільки загальна тривалість прострочення виплати становила 60 календарних днів, а саме з 27.03.2017 по 25.05.2017 та сума пені складає 188,48 грн., а відтак розмір недоплаченої пені становить 160,67 грн. Крім того, станом на 25.05.2017 на день перерахунку коштів відповідно до рішення суду офіційний курс Євро становив 2939,9666 грн. за 100 Євро, а тому позивачу повинно було сплачено 35279,60 грн., а не 34666,74 грн., тобто недоплачена різниця становить 612,86 грн. Крім того, вважає за потрібне застосувати санкції згідно зі ст.625 ЦК України за безпідставне користування відповідачем Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належними їй коштів в період з 04.04.2017 по 25.05.2017 впродовж 51 дня, що складає 3% річних за курсом євро на день виплати 25.05.2017 у розмірі 147,88 грн. Відтак, загальна сума матеріальної шкоди, завданої умисним неналежним виконанням рішення Європейського суду з прав людини становить 773,53 грн. + 147,88 грн. = 921,41 грн. Такі дії відповідачів завдали позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює 32 000 грн., з яких 16 000 грн. - моральна шкода, яка відповідає п'яти мінімальним розмірам заробітної плати за неналежне виконання судового рішення Європейського суду з прав людини із застосуванням обману та 16 000 грн. - моральна шкода за умисне злісне ігнорування вимог Закону України «Про звернення громадян» та доручення розгляду скарг виключно оскарженій особі. Посилаючись на викладені обставини, позивач просила стягнути з відповідача Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 921,41 грн. та моральну шкоду у розмірі 32 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення майнової та моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, 12 лютого 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими та посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач був зобов'язаний у встановлений законом строк виконати дії для своєчасного виконання рішення, передбачені ст. 5, 7 ЗУ « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (Закону) . Порядок сплати відшкодувань за рішеннями Європейського суду чітко врегульований ст. 7, 8 Закону. Так державна виконавча служба, отримавши від органу представництва - урядового уповноваженого - належні документи, впродовж 10-ти днів відкриває виконавче провадження і надсилає копії постанов стягувачеві та органу представництва. Орган представництва впродовж місяця з дня відкриття виконавчого провадження надсилає до органу казначейства постанову про відкриття провадження та належні документи. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у ч. 3 цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

Враховуючи вище вказане, не виконання вищезазначених дій відповідачем спричинено позивачу матеріальну шкоду.

На день перерахування належних позивачу солідарно коштів на спеціальний рахунок Мін'юсту, сума 69333,48 грн. відповідала офіційному курсу гривні відносно Євро, який становив за 100 Євро 2888,89 грн. ( 04.04.2017 року).

Днем здійснення платежу (25.05.2019 року) офіційний курс гривні відносно євро становив 2939,9666 грн. за 100 Євро, тому повинно було бути сплачено 35279,60 грн., хоча фактично сплачено 34666,74 грн., недоплачена різниця - 612 гривень 86 коп. Так як тривалість прострочення становила 60 календарних днів , розмір пені (35279,60 грн. + 365 днів 3,25% 60 день = 188,48 грн., розмір пені, сплаченої за вимогою державного виконавця, становить 27 гривень 81 коп., тоді як різниця становитиме 188, 48 - 27, 81 = 160 гривень 67 коп.) Всього, за різницею застосованих курсу євро та пені, не доплачено 773 гривні 53 коп.

Також, вважає, що підлягають застосуванню санкції згідно статті 625 ЦК Україні за безпідставне користування відповідачем, Департаментом ДВС, належними коштами ( у сумі 1200 євро) позивачу в період від 04 квітня 2017 року до 25 травня 2017 року.Відтак становить: 1200 євро : 365 днів 3% річних 51 день = 5,03 Євро (147 грн. 88 к.)

Тому, загальна сума матеріальної шкоди, завданої позивачу умисним неналежним виконаннях рішення Європейського суду з прав людини, становить:773 гривні 53 коп. + 147 гривень 88 коп. = 921 гривня 41 коп.

Вказує, що незаконне та безвідповідальне ставлення відповідача спричинило заявнику моральну шкоду, посилаючись на правову норму п. 2, ч. 2. ст. 23 ЦК України.

За заподіяну неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рішення Європейського суду із застосуванням обману стосовно строго визначеного Законом порядку виплати відшкодувань з ознаками прямих дискримінаційних дій особисто до позивача - оцінює моральну шкоду у 16 000, 00 грн.;

Та за заподіяні порушення Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вимог законодавства про звернення громадян щодо обов'язку належного розгляду скарг з наданням вичерпно обґрунтованої відповіді.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило, незважаючи на те, що ВПВР департаменту ДВС Міністерства юстиції України та Державна казначейська служба України отримали апеляційну скаргу позивача 14 березня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову в даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд ухвалив розглянути дану справу в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову вважав встановленими такі обставини.

Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Тетяна Едіксонівна Мілух проти України та 7 інших заяв» (заява № 4199/09), у якому Європейський суд об'єднав декілька заяв, в тому числі і заяву позивача було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.12.2016, що підтверджується копією повідомлення Європейського суду з прав людини про винесення рішення у справі «Тетяна Едіксонівна Мілух проти України та 7 інших заяв» (а.с.11-12).

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Європейського суду з прав людини у справі «Тетяна Едіксонівна Мілух проти України та 7 інших заяв» (заява № 4199/09), зокрема і щодо стягнення грошових коштів на користь сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в сумі 2 400 євро набрало законної сили 26.12.2016 року та мало бути виконане до 26.03.2017 (а.с. 26).

29.12.2016 у межах визначеного десятиденного строку Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини Ліщина І.Ю. до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було скеровано службову записку від 29.12.2016 № 8984/1/12.0.1/48-16, в якій Урядовий уповноважений просив вжити невідкладні заходи для виконання рішення Європейського суду. (а.с.14).

24.03.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 4199/09 виданого 17.11.2016. (а.с.17).

04.04.2017 на спеціальний реєстраційний рахунок Міністерства юстиції України перераховані кошти в сумі 69 333,48 грн. (еквівалент 2 400 євро присуджені згідно з резолютивною частиною рішення Європейського суду з прав людини на користь сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_1.).

Державним виконавцем підготовлено та надіслано до Державної казначейської служби України розпорядження № 53597002/22 від 11.04.2017 про необхідність перерахування вказаних коштів на користь ОСОБА_4, відповідно до спільної заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 31.01.2017 щодо згоди про перерахування коштів (а.с.15), яке повернуто сектором обліку депозитних сум Міністерства юстиції України у зв'язку з відсутністю нотаріально завіреної довіреності, яка б уповноважувала ОСОБА_4 отримувати кошти, присуджені ОСОБА_1

У подальшому, Департаментом ДВС Міністерства юстиції України на адресу позивача ОСОБА_1 було направлено лист № 53597002/20.1/22 від 14.04.2017, в якому було викладено прохання надати реквізити для отримання належної позивачу частини присуджених коштів. (а.с.20).

ОСОБА_1 заявою від 26.04.2017 надані Міністерству юстиції України банківські реквізити (а.с.21-22).

Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 19.05.2017 № 2470 кошти в сумі 34 666,74 грн. (еквівалент 1 200 євро) перераховані на користь позивача ОСОБА_1 реквізитами, наданими заявою від 26.04.2017.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в ч.1 цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення Європейського суду з прав людини державним виконавцем вимогою від 04.07.2017 № 53597002/20.1/22 здійснено розрахунок пені на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 27,81 грн. за період з 27.03.2017 по 04.04.2017, оскільки фактичною датою оплати в даному випадку є 04.04.2017, та копія вимоги з розрахунком направлена до відома стягувачу (а.с.27)

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, затримка у виконанні рішення Європейського суду, яка призвела до нарахування та виплати позивачу ОСОБА_1 пені, була викликана тим, що первісно заявники у заяві від 31 січня 2017 просили здійснити виплату всієї суми справедливої сатисфакції, присудженої позивачам, одному з них - ОСОБА_4

Отже, зволікання з виконанням рішення ЄСПЛ з 27.03.2017 року по 4.04.2017 року відбулось з вини державного виконавця, а з 4.04.2017 року по 19.05.2017 самою ОСОБА_1

Відповідно до платіжного доручення № 2008 від 11.07.2017 позивачу ОСОБА_1 була сплачена пеня у розмірі 27,81грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. від 03.08.2017 закінчене виконавче провадження № 53597002 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 4199/09 від 17.11.2016 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі (а.с.28).

Суд першої інстанції встановив, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були вжиті всі заходи, спрямовані на координацію виконання рішення Європейського суду у справі «Тетяна Едіксонівна Мілух проти України та 7 інших заяв» та виконані всі обов'язки, що виникли внаслідок ухвалення зазначеного рішення.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, враховуючи недоведеність вини особи у її заподіянні. В задоволенні вимог про стягнення 3 % річних згідно до ст. 625 ЦК України , відмовлено через те, що дана норма не застосовується до трудових правовідносин.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Урядовим уповноваженим листом від 29 грудня 2016 року №8990/1/14303-0-30-16/12.0.1-16 позивача було повідомлено про винесене Європейським судом рішення та роз'яснено порядок його виконання - їх право щодо надіслання поштою чи подання особисто до канцелярії Міністерства юстиції для Департаменту державної виконавчої служби заяви про виплату відшкодування (а.с.14).

В матеріалах справи міститься спільна заява , підписана позивачем та її чоловіком від 31 січня 2017 року в якій позивач просила повідомити про відкриття виконавчого провадження та перерахування коштів.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" ч. 7 Закону, повинна була відкрити виконавче провадження.

Проте, лише 24 березня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень.

Лист урядового уповноваженого у справах Європейського суду, про виконання рішення цього суду датований 29 грудня 2016 року. Відповідач - Департамент ДВС не надав суду доказів, з якої поважної причини, вказаний лист був переданий до розгляду лише 24 березня 2017 року. Суду не було надано ні поштового конверту, з якого суд міг би встановити, що лист з 29 грудня 2016 року не міг дійти до департаменту ДВС, ні витягу з журналу вхідної кореспонденції, з якого суд міг би пересвідчитись , що до 24 березня 2017 року до Департаменту лист уповноваженого не надходив.

ч. 3 ст. 8 цього Закону, виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

ч. 4 ст. 8 Закону передбачено, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження"

У випадку порушення строку на суму відшкодування нараховується пеня.

Матеріалами справи доведено, що виплата стягувачу присудженої суми відбулася з порушенням, визначеного законом тримісячного строку.

Доводи відповідача та посилання суду на те, що строки були порушені з вини позивача, яка не подала заяву про виплату їй присуджених коштів, та не підтвердила повноваження свого чоловіка на отримання таких коштів, колегія суддів не приймає з огляду на зміст рішення європейського Суду, яким кошти були присуджені на користь сім'ї ОСОБА_1. На думку колегії суддів позивач мала право подати заяву (яка була подана іще в січні 2017 року) в якій просити, перерахувати належні їй кошти на рахунок свого чоловіка, а також з врахуванням вищенаведених обставин, щодо зволікання уповноваженими державними органами із виконанням рішення. Так, суду не доведено, з якої поважної причини, лист уповноваженого у справах Європейського Суду до департаменту на виконання передавався з 29 грудня 2016 року до 24 березня 2017 року, що призвело до того, що виконавче провадження було відкрито за 3 дні до закінчення строку, в який особа вже мала отримати, присуджену їй суму. Оскільки судом встановлено, що з часу набрання рішенням Європейського суду статусу остаточного до дати виплати позивачу суми присудженої сатисфакції пройшло більше ніж 3 місяці, права останньої були порушені державою, а відповідно остання має право на відшкодування майнової шкоди, в розмірі , визначеному позивачем в позовній заяві.

Днем здійснення платежу є 25.05.2019 року. Офіційний курс гривні відносно євро становив 2939,9666 грн. за 100 Євро, тому повинно було бути сплачено 35279,60 грн., хоча фактично сплачено 34666,74 грн., недоплачена різниця - 612 гривень 86 коп. Так як тривалість прострочення становила 60 календарних днів , розмір пені (35279,60 грн. + 365 днів 3,25% 60 день = 188,48 грн., розмір пені, сплаченої за вимогою державного виконавця, становить 27 гривень 81 коп., тоді як різниця становитиме 188, 48 - 27, 81 = 160 гривень 67 коп.) Всього, за різницею застосованих курсу євро та пені, не доплачено 773 гривні 53 коп.

Відповідачі на спростування розрахунку позивача, будь-яких доводів та аргументів не навели, відзиву на апеляційну скаргу не подали, а тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача у відшкодування шкоди 612 грн. 86 коп. та 160 грн. 67 коп. недоплаченої пені, а всього суму 773 грн. 53 коп.

Рішення суду в частині відмови в стягненні 3% річних з посиланням на те, що між сторонами виникли трудові відносини, а тому ст. 625 ЦК не застосовується, також не відповідає вимогам Закону, оскільки в даній справі виникли правовідносини, щодо порушення строків виконання рішення Європейського Суду, та не виконання державою грошових зобов'язань за цим рішенням, а тому висновки суду з цього приводу не відповідають дійсним обставинам справи. На користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання рішення Європейського суду за період з 04 квітня 2017 року до 25 травня 2017 року. Відтак становить: 1200 євро : 365 днів 3% річних 51 день = 5,03 Євро - еквівалент 147 грн. 88 к

Стосовно вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Разом з тим, згідно з абз.у 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків державними органами, як того пердбачає ст. 5, 7 ЗУ « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», позивач зазнала моральної шкоди.

ОСОБА_1 була позбавлена можливості розпоряджатись присудженими їй коштами з березня 2017 року до травня 2017 року.

За цих обставин, враховуючи проміжок часу (2 місяці) на протязі якого тривало порушення прав позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що через душевні страждання, які позивач зазнала у зв'язку з невиконанням остаточного рішення з вини уповноважених осіб, за які держава несе відповідальність, розмір відшкодування моральної шкоди, яку, з урахуванням характеру правовідносин, обставин справи та засад розумності і справедливості, необхідно визначити у розмірі 1 неоподаткованого мінімуму доходів для працездатних собі станом на час подачі позову 11.10.2017 року в сумі 1624,00 грн. згідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»

Стосовно відшкодування моральної шкоди за ненадання обґрунтованої відповіді на звернення позивача, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що позивачем не доведено порушення її прав в цій частині позовних вимог, а також неправомірності дій відповідача, яким відповідь на звернення була надана. Посилання позивача на те, що відповідь не була достатньо обґрунтованою, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що ці вимоги ґрунтуються виключно на оціночному висновку самої позивачки та не підтверджуються наданими суду доказами.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За правилами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що районний суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення , висновки суду щодо недоведеності позивачем своїх позовних вимог спростовуються нявними в справі доказами, суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення майнової та моральної шкоди, враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що витрати по сплаті судового збору слід стягнути з ВПВР департаменту ДВС МЮ України в сумі 3200 грн., з яких 1280 судовий збір за подачу позову до районного суду (за одну майнову та немайнову вимогу), та 150 % від цієї суми 1920 грн. за подачу апеляційної скарги.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна, за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодуванні майнової шкоди 612 грн. 86 коп., пеню 160 грн. 67 коп., 3% річних -147 грн. 88 к, та у відшкодування моральної шкоди 1624,00 грн., а всього 2 545 грн. 41 коп.( дві тисячі п'ятсот сорок п'ять грн. 41 коп.)

Стягнути з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь держави судовий збір в сумі 3200 грн. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду 0024, одержувач УК у Солом'янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету :22030101.

Стягувач: ОСОБА_1, поштова адреса: АДРЕСА_1

Боржник: Держава Україна в особі Департаменту ДВС Відділу примусового виконання рішень, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, , а також в особі Державної казнчейської служби України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 12 квітня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

Рубан С.М.