Дата документу 24.04.2019 Справа № 337/4446/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
ЄУН 337/4446/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
Пр. №22ц/807/1411/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення у житлове приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що у листопаді 2017 року за судовим рішенням, яке набрало законної сили, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 незаконно вселилася у спірне житло і не віддає йому ключі, просив суд на підставі ст.317, 319, 321, 391 ЦК України усунути перешкоди у користуванні власністю, вселити його в належну йому квартиру.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю квартирою №101 у будинку № 10 по вул. Воронезькій у м.Запоріжжі та вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є власником спірного житла і у відповідності до ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України вправі володіти, користуватися і розпоряджатися ним, а також вимагати усунення перешкод у здійснені права власності. Оскільки відповідачка ОСОБА_4 чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю, не віддає ключі від квартири, останній підлягає вселенню в належне йому житло в судовому порядку.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_4 вказує, що при відкритті провадження у справі судом порушені норми процесуального права. За формою і змістом позовна заява не відповідала вимогам ст.175 ЦПК України, оскільки в ній не зазначений ідентифікаційний код відповідача і відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, проте вказаний недолік судом проігнорований, хоча суд мав залишити позов без розгляду. Висновки суду про те, що вона забрала ключі від спірної квартири і не впускає туди позивача не відповідають дійсності. Ключі від квартири їй передали співробітники поліції, саме вона займалася похованням ОСОБА_5, з якою фактично тривалий час проживала однією сімєю. Вважає спірну квартиру своїм житлом, оскільки тривалий час проживала в ній як член сімї ОСОБА_5 Рішення суду, яким за позивачем визнано право власності на квартиру, а їй відмовлено у зустрічному позові про визнання заповіту недійсним, вона оскаржує в касаційному порядку. На думку ОСОБА_4, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, останній не є членом її сімї і не може бути вселений в квартиру без її виселення, проте таких позовних вимог не заявлялося.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Не зазначення ним у позовній заяві ідентифікаційного коду відповідачки, який йому не був відомий, не є підставою для відмови у доступі до правосуддя. Оскільки заходи досудового врегулювання спору не проводилися, про них і не зазначалося у позовній заяві. Суд першої інстанції у відповідності до норм матеріального і процесуального права захистив його право власності на спірну квартиру у обраний ним спосіб. Відповідачка ніколи не була членом сімї ОСОБА_5, ключі від квартири отримала від співробітників поліції після смерті останньої. Спірна квартира ніколи не була місцем її постійного проживання, так як вона зареєстрована і фактично проживає в сусідній АДРЕСА_3, що не оспорювалося нею у суді першої інстанції. Оскарження ОСОБА_4 в касаційному порядку судового рішення про визнання за ним права на спадщину на спірну квартиру не є підставою для відмови у позові у цій справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, яка підтримала апеляцій ну скаргу і просила про її задоволення, заперечення представника ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2017 року, яке набрало законної сили 20.08.2018 року, за ОСОБА_3 як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка сталася 15.01.2017, визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.5-19).

03.09.2018 року право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом від 19.09.2018 року №138342116 (а.с.20) .

Судом також було встановлено, що на теперішній час позивач ОСОБА_3 не може вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном у звязку із перебуванням у ньому ОСОБА_4, яка зареєстрована в квартирі № 98 цього ж будинку і була сусідкою померлої ОСОБА_5

Згідно з інформацією та копіями матеріалів перевірки звернень ОСОБА_3, які витребувані судом у Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, позивач звертався до вказаного відділу поліції: 22.09.2018 року з повідомленням, що не може потрапити до спірної квартири, яка належить йому на праві власності; 27.09.2018 року із заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою. В ході проведення перевірок цих заяв було встановлено, що в зазначеній квартирі перебуває жінка, яка представилась ОСОБА_4, відчиняти двері та надавати пояснення відмовилась (а.с.44 71).

Відповідачка ОСОБА_4, яка отримала ключі від спірної квартири від працівників поліції, постійно зареєстрована і проживає в сусідній квартирі 98 цього ж будинку, відмовляється передати ключі від вхідних дверей спадкоємцю ОСОБА_3, оскільки оспорює заповіт і правомірність набуття останнім права на спадщину і вважає себе членом сімї спадкодавця.

Належних і допустимих доказів набуття права користування спірним житлом ОСОБА_4 суду першої інстанції не надала.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частина перша статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Установивши, що ОСОБА_3 є власником спірної квартири і що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у реалізації свого права власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушене право власності позивача підлягає захисту у обраний ним спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов підлягає залишенню без розгляду через невідповідність позовної заяви вимогам ст.175 ЦПК України, є неспроможними. Відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Тому відсутність у позовній заяві ідентифікаційного коду відповідача та відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору не є підставою для залишення позовної заяви без розгляду або відмови у позові.

Посилання в апеляційній скарзі на неналежний спосіб захисту порушеного права є безпідставними.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Між тим, за положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. ст.49, 175, 265 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст.4, 175 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.5 ЦПК є обов'язком суду.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає характеру порушення, передбачений ст.16 ЦК України, є ефективним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не підлягає вселенню в спірну квартиру без виселення відповідачки, є неспроможними.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту вселення на законних підставах і постійного проживання в спірній квартирі ОСОБА_4 суду не надала. Зареєстрованим постійним місцем її проживання є сусідня квартира №98 в цьому ж будинку, що не оспорювалося нею у суді і підтверджується відміткою про її реєстрацію у паспорті.

У заповіті, яким все своє майно, у тому числі і спірну квартиру, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3, сервітуту щодо квартири для задоволення потреб ОСОБА_4 спадкодавець не встановлювала.

Незгода ОСОБА_4 із судовим рішенням, яким їй відмовлено у позові про визнання заповіту недійсним і визнано за ОСОБА_3 право на спадщину на спірне житло, оскарження такого рішення у суді касаційної інстанції не є підставою для відмови у захисті порушеного права власника житла у обраний ним спосіб.

Та обставина, що ОСОБА_4 доглядала спадкодавця, несла витрати на поховання, не є перешкодою для вселення спадкоємця в успадковану ним квартиру. Відповідач не позбавлена права відшкодувати понесені нею витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця у відповідності з вимогами ст. 1232 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4і. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2019 року по цій залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 24 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: