Справа № 199/2850/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18.06.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір безпроцентної позики на суму 1400 доларів США та 6900 грн. на строк до 01.02.2018 року, про що складено розписку позичальника.

19.07.2017 року позивачем було надано в борг відповідачу 3000 грн., про що зроблено відповідний запис в первинній борговій розписці.

Позивач зазначає, що з боку позичальника ОСОБА_4 не вчинялися дії щодо повернення позики та зобов'язання не було виконане.

Також позивач зазначає про те, що неодноразово звертався до боржника з усними претензіями щодо повернення грошових коштів, які залишені відповідачем без задоволення. На адресу позичальника позивачем була направлена письмова вимога про повернення грошових коштів, сум інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми, однак зобов'язання відповідачем не виконане, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь борг за договором позики з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних на загальну суму 1405 доларів США та 10026,53 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково та зазначив, що відповідач визнає отримання від позивачки усієї зазначеної в розписці суми, однак вказує, що повертав більшу частину грошових коштів доньці та сину позивача, про що окремо зазначено у відзиві на позовну заяву. З цих підстав представник просив суд задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача суму заборгованості у розмірі 400 доларів США, що залишилася не повернутою.

Представник позивача ОСОБА_1 вказував на те, що позивачка не надавала розпоряджень та доручення будь-кому з родичів та іншим особам на отримання від відповідача грошових коштів за борговою розпискою, тому вважає, що перед позивачем відповідач свої зобов'язання не виконав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.06.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 1400 доларів США та 6900 грн. на строк до 01.02.2018 року, що підтверджується розпискою (оригінал розписки на а.с. 60). Сторонами договору позики було погоджено повернення коштів частинами, з граничним строком повернення суми боргу до 01.02.2018 року.

19.07.2017 року позивачем було надано в борг відповідачу іще 3000 грн., про що зроблено відповідний запис в первинній борговій розписці, без зазначення кінцевої дати та умов повернення коштів.

У зв'язку з тим, що відповідач борг за договором позики не повернув, позивачем була направлена на адресу позичальника письмова вимога про повернення грошових коштів, сум інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми (а.с. 10, 11), однак зобов'язання відповідачем не виконане.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як передбачено ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Вимогами ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, у спорі про стягнення боргу за договором позики, розписка за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Доказом, який наданий позивачем на підтвердження заявлених вимог, є розписка. Суд зауважує, що зміст розписки засвідчує факт надання позивачем грошових коштів відповідачу у розмірі, на який вказує позивач та не спростовує відповідач.

Таким чином, надана позивачем розписка відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, оскільки посвідчує передання грошової суми позикодавцем позичальнику та підтверджує укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно вимог до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що відповідач свої зобов'язання за договорами позики від 18.06.2017 року з доповненнями, внесеними 19.07.2017 року, не виконав, суд вважає стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 18 липня 2017 року в сумі: 1400 доларів США суму боргу та 3% річних за період з 02.02.2018 року по 19.03.2019 року в сумі 5,29 доларів США; 6900,00 гривень суму боргу, 62 гривні 10 копійок інфляційних збитків та 3% річних за період з 02.02.2018 року по 19.03.2019 року в сумі 26 гривень 09 копійок; а також 3000,00 гривень отриманих в борг 19.07.2017 року.

Разом з тим, суд вважає відмовити у стягненні з відповідача інфляційних збитків та 3% річних на суму боргу 3000 грн., яка була отримана відповідачем 19.07.2017 року, оскільки у даному випадку суд вважає нарахована представником позивача сума інфляційних збитків та 3% річних на суму боргу 3000 грн. у період з 02.02.2018 року по 19.03.2018 року є необґрунтованою, оскільки в борговій розписці з доповненнями від 19.07.2017 року відсутня дата повернення боргу у розмірі 3000 грн., а тому відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій на вказану суму в період з 02.02.2018 року по день направлення претензії - 19.03.2018 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) борг за договором позики від 18 липня 2017 року в сумі: 1400 доларів США суму боргу та 3% річних за період з 02.02.2018 року по 19.03.2019 року в сумі 5,29 доларів США; 6900,00 гривень суму боргу, 62 гривні 10 копійок інфляційних збитків та 3% річних за період з 02.02.2018 року по 19.03.2019 року в сумі 26 гривень 09 копійок; 3000,00 гривень отриманих в борг 19.07.2017 року; та 704 гривні 80 копійок витрат по сплаті судового збору, а всього 1405 (одну тисячу чотири та п'ять) доларів 29 центів США та 10 692 (десять тисяч шістсот дев'яносто дві) гривні 99 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Позивач: ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Л.Г.Якименко