Номер провадження: 22-ц/813/2466/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: фізична особа - підприємець ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2018 року, ухваленого суддею Загараднюком В.І.,

встановив:

27.07.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих за неналежне виконання договірних правовідносин, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у сумі 94060,40 грн., яка складається: з 85651 грн. - відновлювальні ремонтні роботи нежитлових підвальних приміщень; 5400 грн. - дезінсекція (обеззараження) всіх підвальних приміщень; 3000 грн. - оцінка проведення вартості матеріальної шкоди; 09,40 грн. - повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди; стягнути моральну шкоду у сумі 90000 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить нежитлове підвальне приміщення по АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з приміщень загальною площею 155,7 кв.м., основною площею 50,4 кв.м. 28.02.2015 року між її представником ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір користування нежитловим приміщенням, згідно якого власник передав, а особа прийняв у тимчасове безоплатне користування зазначене нежитлове приміщення строком на один рік, тобто до 28.02.2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію. 18.03.2016 року між її представником ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на раніш визначених умовах вдруге укладено договір користування нежитловим приміщенням до 31.12.2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію. В порушення умов Договору, відповідач за фактичним, без орендної плати, використанням нежитлових підвальних приміщень під час дії Договору в одноосібному порядку розірвав його без будь-яких попереджень, залишивши використовувані ним нежитлові підвальні приміщення в стані, непридатними для використання для будь-яких цілей, що є грубим порушенням договірних зобов`язань. З урахуванням характеру пошкодження всіх спірних підвальних приміщень, Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди. Згідно звіту №89/16 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, нанесеного власнику зазначених нежитлових підвальних приміщень, складає 80140 грн., а вартість відновлювального ремонту - 85651 грн. За проведення вказаної оцінки нею було сплачено 3000 грн. Також вартість обробки всіх зазначених підвальних приміщень склала 5400 грн. З урахуванням віку власника нежитлових підвальних приміщень, настання хвороби внаслідок хвилювань, характеру пошкодження приміщень, непридатність їх до використання за цільовим призначенням, невиконання відповідачем санітарних вимог, порушення умов Договору безкоштовного користування нежитлових підвальних приміщень за рахунок їх належного догляду - є причиною настання моральних страждань власника нежитлових підвальних приміщень, розмір якої виходячи з принципу розумності та виваженості, стороною позивача оцінено в 90000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у загальному розмірі 88549,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 89549,40 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять будь - яких доказів його неправомірних дій, а тому районним судом безпідставно застосовано норми ст. 1166, 1167 ЦК України. Крім того апелянт зазначає, що суд в рішенні помилково посилається на звіт № 89/16 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику нежитлових приміщень, не звернувши увагу, що в п.3 в розділі 3 зазначається, що зі слів представника замовника оцінки, а саме ОСОБА_3 , перед здачею в оренду всі приміщення знаходилися в хорошому стані, таким чином суд виніс рішення на припущеннях, не визначивши поняття «хорошому стані». Призначена судом судово - будівельна експертиза не була проведена з підстав не надання позивачем додаткових матеріалів. Також апелянт зазначає, що позивач не надав до суду передбачених договорами користування житлових приміщень актів прийому - передачі приміщень, чим не підтвердив свої доводи про неналежне користування приміщенням. Крім того ОСОБА_2 звертає увагу на те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються договором та ЦК України, зокрема главою 59, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено, не передбачено відшкодування моральної шкоди також і укладанням між сторонами договором.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав в обсязі та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивачу було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження майна позивача, що повною мірою доведено матеріалами справи, крім того позивачу також було заподіяно моральну шкоду, що виразилася в тому, що був порушений звичний спосіб життя позивачки, з приводу пошкодження її майна та непридатністю його до використання за цільовим призначенням позивачка постійно перебувала у стресовому стані та змушена була докладати додаткові зусилля для відновлення порушеного становища.

Проте, апеляційний суд з таким висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, щозгідно свідоцтва про право власності на нежитлові підвальні приміщення від 17.09.2008 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт, який в цілому складається з приміщень, загальною площею 155,7 кв.м., основною площею 50,4 кв.м., відображених у технічному паспорті від 07.07.2005 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.09.2008 року. (а.с.113)

28.02.2015 року між ОСОБА_3 , - представником за довіреністю власника нежитлового підвального приміщення ОСОБА_1 (Власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , (Особа) було укладено Договір користування нежитловим приміщенням (Договір), згідно якого Власник передав, а Особа прийняв у тимчасове безоплатне користування нежитлове приміщення належне на правах приватної власності Власнику строком на один рік, тобто до 28.02.2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію (а.с.6).

18.01.2016 року між ОСОБА_3 , - представником за довіреністю власника нежитлового підвального приміщення ОСОБА_1 (Власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , (Особа) на раніш визначених умовах вдруге укладено Договір користування нежитловим приміщенням строком до 31.12.2016 року в стані, що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію.

За умовами п. 2.3 Договору, Особа зобов`язана підтримувати майно у справному стані, здійснювати за свій рахунок поточний ремонт та нести витрати за використані комунальні послуги на утримання майна, якщо інше не встановлено законом або договором користування нежитловим приміщенням.

Також відповідно до п.2.3 Договору за закінченням строку або дострокового припиненням користування, передане приміщення вважається повернутим Власнику з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі, в якому повинно бути зазначено технічний стан приміщення на момент його повернення. При передачі приміщення Особа повертає ключі Власнику і з цього моменту немає права у користуванні об`єктом (а.с.7).

Відповідно Витягу з кримінального провадження №0003100, 29.04.2016 року до ЧЧ Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_3 , в якій він просив прийняти заходи правового характеру щодо невстановленої особи, яка 28.04.2016 року таємно викрала його особисте майно, яке знаходилось по АДРЕСА_1 , тим самим завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 10000 грн (а.с.8).

23.05.2016 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого СВ Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області з заявою з метою надання інформації, що невстановленою особою у скоєному злочину є Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

02.05.2016 року на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди, що підтверджується квитанцією на суму 09,40 грн. (а.с.13).

Згідно звіту № 89/16 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 155,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, становить 80140 грн., а вартість відновлювального ремонту - становить 85651 грн. (а.с.18 - 26).

Згідно рахунку № 0505/16 від 04.05.2016 року та акту приймання-передачі виконаних робіт за послуги, пов`язані з проведенням оцінки у визначенні вартості матеріальної шкоди, спричинених власнику нежитлових підвальних приміщень загальною площею 155,7 кв.м. по АДРЕСА_1 склала - 3000 грн. (а.с.15, 17).

Як вбачається з акту огляду від 29.04.2016 року, складеного комісією ТОВ «Спецспектор Одеса», у зв`язку зі зверненням ОСОБА_4 (заява) проведено огляд приміщення підвалу будинку по АДРЕСА_1 . За ентомологічними показниками необхідно провести знезараження (дезинсекцію) аерозольним методом спеціальними засобами для знищення шкідників. Згідно прайс-листу вартість обробки всіх підвальних приміщень - складає 5400 (п`ять тисяч чотириста) грн. (а.с.42).

Суд правильно встановив зазначені обставини, однак надав їм не правильну оцінку та залишив по заувагою таке.

Суд не звернув увагу на те, що за клопотання про призначення судово-будівельної експертизи (а.с.38), судовий експерт Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз подав повідомлення до суду №17-450 про неможливість надання висновку за матеріалами справи. (а.с. 58). Відповідно до клопотання експерта про надання додаткових матеріалів до експертизи №18.-851 від 15.03.2018 року (а.с.128), експерт просив надати акти технічного стану основних конструкцій елементів та оздоблюваних покриттів підвальних приміщень по АДРЕСА_1 станом на 17.09.2008 року (дата отримання свідоцтва про право власності) та станом на 28.02.2015 року і 18.01.2016 року (дата складання Договору користування нежитловим приміщенням). Позивачем було проігноровано дане прохання експерта, в наслідок чого експертиза проведена не була.

Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Однак позивач належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що в договорі користування нежитловим приміщенням, від 28.02.2015 року та 18.02.2016 року, в п.1 ч. 1.1 власник передає, а особа приймає в недовготривале безоплатне користування нежитловим приміщення одночасно з підписом акту прийому-передачі приміщення по АДРЕСА_1 . Позивач в свою чергу не надав як до суду першої, так і апеляційної інстанції, актів прийому-передачі приміщень, чим не підтвердив свої доводи про неналежне користування приміщенням та що унеможливлює встановлення факту спричинення пошкодження майна та відповідно встановлення збитків.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, у відповідності до приписів п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, апеляційним суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове, яким відмовити у задоволені позову через його недоведеність.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 2760,91 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин та стягнення моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 2760,91 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27.05.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева