Справа № 643/8281/18
Провадження № 2/643/761/19
11 квітня 2019 р. м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Харченко А.М.
за участю секретаря Горборукової М.О.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
22.06.2018. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю, визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 (стара назва Уборевича) у м. Харкові належить її сімї на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 2008 року, реєстраційний № 5-08-294918 ОСОБА_3 квартира на праві спільної часткової власності належить позивачу, а також ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. В квартирі на цей час зареєстровані позивач, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 колишній чоловік доньки позивача ОСОБА_6. Відповідач був зареєстрований у квартирі 05.04.2014 року, як чоловік доньки з метою оформлення документів для мешкання в Україні, але в квартиру він ніколи фактично не вселявся. У квартирі речей відповідача не має. Посвідку на постійне проживання відповідач отримав, але сімейні стосунки не склалися. ОСОБА_8 виїхав у ОСОБА_9 у 2015 році, пізніше зовсім припинив спілкування з дружиною донькою позивача. На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 року шлюб між донькою позивача та відповідачем розірваний. В місті Харкові відповідач не був вже біля трьох років, ні з ким із мешканців квартири не спілкується. Донька позивача знялася з реєстрації у квартирі і виїхала за межі міста з іншою сімєю. Строк дії документів, які давали право ОСОБА_8 мешкати у країні, закінчився.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того, зазначила, що її дочка після укладення шлюбу з ОСОБА_2 три роки з чоловіком мешкали в ОСОБА_9, потім повернулися на два роки до України. Через деякий час вони поїхали на відпочинок до ОСОБА_9 та зять вже до України не повернувся. Шлюб між її дочкою та відповідачем розірваний. На цей час дочка позивача вже мешкає з іншою сімєю в Черкасах. Колишній зять позивача вже тривалий час мешкає у батьків в Тбілісі.
Третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради направив суду пояснення, в яких просили розглянути справу відповідно до норм матеріального та процесуального права без участі їх представника (а.с.25-26).
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі через судове оголошення, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_3 (нині вулиця Бучми) в м. Харкові, загальною площею 50,2 кв.м, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/4 частині кожен, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 2008 року, реєстраційний № 5-08-294918Пг, виданим Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради (а.с. 6).
Згідно з Довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку від 02.03.2018, виданою дільницею.№ 38 КП «Жилкомсервіс», в двокімнатній квартирі АДРЕСА_4, жилою площею 30,90 кв.м, загальною площею 50,20 кв.м, зареєстровані ОСОБА_4 мати чоловіка позивача, позивач - ОСОБА_1 власник, ОСОБА_5 син, відповідач ОСОБА_2 зять (чоловік дочки). Особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_1 (а.с. 4).
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 р. шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірваний (а.с.7).
Як вбачається з копії посвідки на постійне проживання, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянину ОСОБА_9, видавалася зазначена посвідка 20 березня 2014 (а.с.8).
Згідно з листом Московського районного відділу у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області від 14.12.2017 на імя ОСОБА_2, копія якого знаходиться в матеріалах справи, останнього просили звернутися до Московського РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області стосовно обміну виду на проживання в Україні по досягненню 25 років (а.с.9).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що мешкає в АДРЕСА_5. Позивач ОСОБА_1 його мати, а ОСОБА_2 колишній чоловік сестри. Востаннє чоловіка сестри він бачив на початку 2014 року, коли останній відїжджав до ОСОБА_9. Весь час проживання в Україні чоловік сестри не працював, був на утриманні їх сімї. Повертатися до України він не збирався. Нібито в ОСОБА_9 вже влаштував своє особисте життя.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» розяснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Статтею 6 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Факту порушення позивачем права ОСОБА_2 на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. З зустрічною позовною заявою про поновлення його порушеного права відповідач не звернувся.
На підставі викладеного, суд вважає можливим позов ОСОБА_1 задовольнити та усунути перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою № 37 в буд. 36 по вулиці Бучми у м. Харкові, загальною площею 50,20 кв.м.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 37 в буд. 36 по вулиці Бучми у м. Харкові, загальною площею 50,20 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення складене 19 квітня 2019 року.

Суддя Харченко А.М.