Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 592/5980/16-ц

провадження № 61-18604св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Борох Лілія Володимирівна

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2017 року в складі судді Фоменко І. М. і ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Криворотенка В. І., Хвостика С. Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

24 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними з підстав фіктивності договорів купівлі-продажу, що були укладені та нотаріально посвідчені 27 травня 2014 року між нею та ОСОБА_2 щодо жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташовані даний жилий будинок з надвірними будівлями, площею 0,0601 га.

Позов мотивований тим, що позивач була власником жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,0601 га. Разом з донькою та своїм чоловіком ОСОБА_3 вони постійно проживають у цьому будинку, який є єдиним місцем їх проживання у м. Суми. В 2014 році її чоловіку, а потім і їй почали надходити погрози, які стосувалися неповернення її чоловіком грошових коштів у сумі 30 000 доларів США чоловіку відповідача ОСОБА_4 , який у 2012 році вклав свої кошти в бізнес її чоловіка. Скориставшись відсутністю її чоловіка та поганим станом її здоров`я, відповідач разом зі своїм чоловіком примусили її 29 квітня 2014 року написати розписку на ім`я ОСОБА_2 , що нібито вона 21 вересня 2012 року взяла в неї у борг 30 000 доларів США і зобов`язується повернути ці кошти до 15 серпня 2014 року. Після цього відповідач і її чоловік стали наполягати на тому, щоб вона переоформила на ОСОБА_2 належні їй жилий будинок і земельну ділянку. 27 травня 2014 року між нею та відповідачем укладено два нотаріально посвідчених договори: договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за тією ж адресою площею 0,0601 га. Позивач вважає зазначені договори фіктивними, оскільки вона не мала наміру і не передавала у володіння та користування відповідача належне їй нерухоме майно. І до теперішнього часу вона з донькою та чоловіком зареєстровані та постійно проживають у спірному житловому будинку, сплачують усі комунальні послуги. Ціна спірного майна визначена у сумі 270 000,00 грн, але грошових коштів позивач не отримувала, а платіжні доручення, які відповідач надала нотаріусу, є підробленими.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що докази фіктивності оспорюваних договорів купівлі-продажу відсутні. В матеріалах справи є підтвердження отримання позивачем у банку грошових коштів, що були передбачені у договорах.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2017 року залишено без зміни.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції встановлені обставини справи, що спростовують доводи позивача про фіктивність спірних правочинів, оскільки наявні докази отримання позивачем грошових коштів за продану нерухомість, а також виселення відповідачем позивача зі спірного будинку у судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 , не погодившись з рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2017 року і ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2017 року, подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

24 травня 2017 року ухвалою ВССУ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу № 592/5980/16-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що грошових коштів за продану нерухомість позивач не отримувала. Укладаючи оспорювані договори, позивач намагалася відтермінувати виконання грошових зобов`язань свого чоловіка, а не продати своє майно. Дані правочини розглядалися сторонами як забезпечення грошових зобов`язань чоловіка позивача. Вважає, що пояснення відповідача ОСОБА_2 у суді були плутаними і непослідовними, відповідач не змогла логічно пояснити мету придбання нерухомості у позивача, а також відсутність з боку позивача дій, спрямованих на пошук покупців своєї нерухомості, дійсну вартість придбаної нерухомості та її неспівмірність з цінами, зазначеними у оспорюваних договорах, невиконання грошових зобов`язань позивачем за розпискою на 30 000 доларів США, невідповідність технічного стану нерухомого майна характеристикам, зазначеним у оспорюваних договорах, відсутність з боку сторін дій, спрямованих на виконання укладених договорів, до часу звернення позивачем до суду з метою визнання їх недійсними. Висновки, які наведені у рішенні суду, постановленому за її позовом у справі № 592/4024/15-ц, не стосуються цієї справи, оскільки у тій справі позивач вказувала інші підстави для визнання даних договорів недійсними. Вважає, що суди не врахували хронологію відносин сторін, факт наявності кримінального провадження, відкритого за заявою відповідача щодо шахрайських дій позивача та його закриття, а також факт звернення позивача до поліції із заявою про примус з боку відповідача до укладення оспорюваних правочинів. Банківські документи щодо отримання нею коштів за продану нерухомість позивач є підробленими.

Позиції інших учасників

У червні 2017 року відповідач ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслала до ВССУ заперечення, в яких просила відхилити касаційну скаргу та оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ОСОБА_2 зауважує на тому, що касаційна скарга не відрізняється за доводами від апеляційної скарги. Даним договорам апеляційний суд дав належну оцінку. Платіжні доручення щодо перерахунку грошових коштів за нерухомість нотаріусу принесла сама позивачка, що підтвердила і вона, і нотаріус у судовому засіданні. Позивач підтвердила нотаріусу відсутність фінансових претензій щодо розрахунку за оспорюваними договорами. Про отримання коштів зазначено у договорі з огляду на те, що позивач підтвердила цей факт нотаріусу. Відповідач не примушувала позивача до укладення договорів, а навпаки це позивач запропонувала придбати у неї жилий будинок з земельною ділянкою. Відносини позики, засвідчені розпискою позивача, та купівля-продаж жилого будинку з земельною ділянкою не пов`язані між собою. Мотиви продажу нерухомості, якими керувалася позивач, відповідачу невідомі. Ціну продажу запропонувала сама позивачка. Відповідач зауважує на неправдивості тверджень позивача про те, що та не давала оголошень, оскільки вона співпрацювала з ріелторами, які приводили до її будинку потенційних покупців для огляду будинку. Дійсна вартість придбаного майна є меншою, проте відповідач не має щодо цього претензій до позивача. Податки відповідач сплатила з суми, яка зазначена у договорах купівлі-продажу. Доводи позивача про невідповідність технічної характеристики жилого будинку, вказаної у договорі купівлі-продажу, дійсному його стану є безпідставними, оскільки це питання було предметом розгляду у Сумському окружному адміністративному суді у справі № 818/651/16 за позовом ОСОБА_3 - чоловіка позивача, до приватного нотаріуса Борох Л. В. про визнання незаконним і скасування рішення. У даному позові чоловіку позивача було відмовлено, оскільки документи про технічний стан нерухомого майна підтверджують відповідний стан лише на час виготовлення таких документів. Дане рішення залишилося в силі після апеляційного та касаційного перегляду. Виселення позивача не одразу після продажу було обумовлено тим, що позивач просила надати можливість проживання її сім`ї до 15 серпня 2014 року, що було зазначено у договорі. Оскільки після настання даного строку позивач не виселилася з проданого будинку, то відповідач була вимушена здійснювати її виселення у примусовому порядку через суд. При цьому за час незаконного проживання позивач навмисно привела будинок у неналежний стан, знявши батареї, котел і підлогу, та залишила значні борги за комунальними послугами, зокрема, за рік - 17 000,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 отримала у власність за договорами дарування від матері, жилий будинок з надвірними, господарськими та побутовими будівлями АДРЕСА_1 розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0601 га.

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 27 травня 2015 року в м. Суми між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу № 63 Борох Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 777, ОСОБА_1 як продавець та ОСОБА_2 як покупець уклали цей договір, відповідно до якого продавець продала, а покупець купила земельну ділянку на АДРЕСА_1 за 270 000,00 грн., які сплачені шляхом перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок продавця, до підписання цього договору.

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку, укладеного 27 травня 2015 року в м. Суми між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу № 63 Борох Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 773, ОСОБА_1 як продавець і ОСОБА_2 як покупець уклали цей договір, згідно з яким продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність жилий будинок з надвірними, господарськими та побутовими будівлями АДРЕСА_1 . Вартість даного майна, визначена у розмірі 270 000,00 грн, сплачена шляхом перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок продавця до підписання цього договору.

Відповідно до платіжних доручень №№ 1 та 2 від 27 травня 2014 року Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_2 як оплату придбаної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 27 травня 2014 року № 777 270 000,00 грн та як оплату придбаного жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 27 травня 2014 року № 773 - 270 000,00 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2016 року у цивільній справі № 592/4024/15-ц, провадження № 2/592/285/16, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу № 63 Борох Л. В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які вчинено під впливом насильства, відмовлено повністю. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ковпаківського ВМ СМВ УМВС України в Сумській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації та виселення, задоволено частково, виселено ОСОБА_1 з належного ОСОБА_2 жилого будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Рішення суду набрало законної сили 21 березня 2016 року після його перегляду апеляційним судом Сумської області, який залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою ВССУ від 20 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця Ковпаківського відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 01 листопада 2016 року закінчено виконавче провадження з виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 з належного ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з його виконанням.

У постанові про закриття кримінального провадження від 19 грудня 2016 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002634 від 22 квітня 2015 року зазначено, що почеркознавчою експертизою підтверджено підпис і почерк ОСОБА_1 у документах банківських справ на відкриття розрахункового рахунку та його закриття в Публічному акціонерному товаристві «Банк Національний кредит», також в банківських документах на видачу готівки в касі Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною п`ятою статті 203 Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Основними ознаками фіктивного правочину є: 1) введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; 2) свідомий намір невиконання зобов`язань договору; 3) приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19, в якій вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Судами обох інстанцій було встановлено на підставі належним чином оцінених доказів той факт, що сторонами вчинялися дії, спрямовані на виконання укладеного договору, а саме, позивачем було відкрито рахунок для отримання у безготівковій формі коштів за продану нерухомість, сторони визначили у договорі купівлі-продажу строк для проживання позивача з сім`єю у проданому будинку, після закінчення якого відповідач звернулась до суду з позовом про виселення позивача, а згодом - до державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішення суду про виселення позивача.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про підтвердження письмовими доказами наявності в обох сторін наміру щодо реального переходу права власності на платній основі від позивача до відповідача, що спростовує доводи касаційної скарги про фіктивність оспорюваних договорів.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває за межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційної інстанції постановлені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції залишити без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення,є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов