Справа № 740/3705/18
Провадження № 2/740/132/19
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої -судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Полєтавкіної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження такою, що втратила право на користування житлом, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником вищевказаного нерухомого майна на підставі договору дарування житлого будинку від 15.12.2000 року.

У вищевказаному будинку разом із ним зареєстрована його дружина - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 , 2014 року народження.

Його дружина після розірвання шлюбу з 2012 року фактично в будинку не проживає, її особистих речей в ньому немає.

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, будучи повідомленою належним чином через оголошення на сайті суду і не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд вважає, що відповідач не з`явилася без поважних причин, не подала відзив на позовну заяву, що є умовою відповідно до ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує.

Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню з таких підстав.

За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування жилого будинку серії НОМЕР_1 від 15.12.2000 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному будинку, але не проживає в ньому без поважних причин більше року, що підтверджується актами обстеження про фактичне проживання осіб від 13 серпня 2018 року, тому суд вважає, що відповідача необхідно визнати втратившею право на користування житлом у спірному будинку.

Керуючись ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР, положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України, ст.405 ЦК України, ст.ст. 141, 206, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , такою, що втратила право на користування житлом - будинком АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.