Єдиний унікальний номер 233/2520/18 Номер провадження 22-ц/804/881/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Малінова О.С. в місті Костянтинівці Донецької області, у справі номер 233/2520/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у звязку з скороченням штату, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у звязку з скороченням штату, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 18.07.2016 року до 17.07. 2017 року, звільнена з роботи 17 липня 2017 року в звязку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з нею не проведено розрахунків, тому ОСОБА_1 з врахуванням уточнень просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8142,39 грн., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку розмірі 2536,15 грн., невиплачену вихідну допомогу у звязку зі скороченням штату в розмірі 6905,29 гр., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат в сумі 1925,33 грн. та середній заробіток за час затримки виплати при звільненні починаючи з 18.07.2017 року по час винесення судом рішення (станом на 10.08.2018 року - 86657,80 грн.).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у звязку з скороченням штату, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у звязку з скороченням штату після утримання обовязкових податків та зборів в сумі 17583,83 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2232,37 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 17 липня 2017 року по 23 жовтня 2018 року включно в сумі 102501,95 грн., а всього 122318,15 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням від 22 лютого 2019 року допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за один місяць у сумі 2914,21 грн. з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів.

З рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі зясовані обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що у звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м. Донецьку, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльність.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці.

Вважає, що в розумінні ч. 6 ст. 235 ЦПК України відсутня вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача оскільки , що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2, в тому числі і про наявність після 20.03.2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання відповідачем свої зобовязань.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційний суд залишити рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволенні.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду, які викладені в рішенні, повністю відповідають обставинам справи.

Зазначає, що посилання відповідача на відсутність первинних документів у звязку з неможливістю їх передачі з непідконтрольної території не відповідає дійсності, оскільки втрата підприємством первинних документів не позбавляє відповідача обовязку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Вважає, що висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року має консультативний характер і не є обовязковим для суду.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року. Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору від 10.07.2017 року №3374/Дн-ос ОСОБА_1 звільнена з посади інженера 2 категорії виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція сигналізації та звязку» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату з 17.07.2017 року, з компенсацією 11 днів відпустки (а.с. 16-21, 40).

З розрахунків заробітної плати вбачається, що ОСОБА_1 нараховане до виплати: за липень 2016 року 2320,47 грн., серпень 2016 року 7036,96 грн., вересень 2016 року 5411,45 грн., жовтень 2016 року 3783,38 грн., листопад 2016 року 3739,66 грн., грудень 2016 року 4358,35 грн., січень 2017 року 4379,40 грн., лютий 2017 року 1721,89 грн., березень 2017 - 2279,18 грн., квітень 2017 року 2914,21 грн., травень 2017 року 2914,21 грн., червень 2017 року 0,00 грн., липень 2017 року 9613,84 грн. (а.с. 22-34).

Відповідно до наказу про встановлення простою від 15.03.2017 року №384-Н встановлено початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» АТ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 41).

Згідно з наказом про встановлення простою від 17.03.2017 року №236/ДНД встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 42-43).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у звязку з скороченням штату після утримання обовязкових податків та зборів в сумі 17583,83 грн., компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2232,37 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 17 липня 2017 року по 23 жовтня 2018 року включно в сумі 102501,95 грн., а всього 122318,15 грн.

Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 до 17.07.2017 року працювала на різних посадах у відповідача. Наказами регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №384-н від 15.03.2017 року та структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №236/ДНД від 17 березня 2017 року, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції встановлено простій по причинам, незалежних від працівників, з оплатою простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

З табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в простої та виконувала вимоги наведених вище наказів (а.с. 35-39).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу у звязку із скороченням штату після утримання обовязкових податків та зборів, та компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості нарахування заробітної плати позивачу через відсутність доступу до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрати контролю над господарською діяльністю, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

Крім того, як зазначає Верховний Суд у своїх постановах, зокрема в постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зі змісту наведеної вище статті вбачається, що умовами сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є наявність вини відповідача та відсутність спору про розмір заборгованості заробітної плати.

В частині першій статті 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 82 ЦПК України передбачає підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязаної сторони за трудовим договором (а.с. 75-83).

Тобто, фактично Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не мало можливостей контролю та управління вищевказаними виробничими потужностями, що позбавило його з обєктивних причин можливості виконати зобовязання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст. 115 і 116 КЗпП України, а саме провести розрахунок зі звільненими працівниками, зокрема з ОСОБА_1

На це суд першої інстанції уваги не звернув, помилково прийшов до висновку про наявність вини відповідача у затримці виплати належних позивачу сум при звільненні та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, рішення суду в частині спору про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні цих вимог.

З огляду на наведене, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для справі, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного

товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 11 квітня 2019 року.

Суддя: