Справа № 442/7966/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/419/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 442/7966/16

Провадження № 22ц/811/419/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 20 грудня 2018 року (суддя Хомик А.П.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Петрів В.Я., Органу опіки та піклування (Виконкому Дрогобицької міської ради), ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення коштів,-

встановив:

13 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлової квартири від 27 червня 2016 року №1438, що на АДРЕСА_1. у м. Дрогобич Львівської області, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; внаслідок визнання такого договору недійсним, застосувати положення ч.2 ст. 216 ЦК України і стягнути з ОСОБА_5 на її користь та в користь її батька ОСОБА_8, якого залучити до участі в справі як позивача, 589 455 грн. в рівних частках. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 червня 2016 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу №1438 зазначеної житлової квартириі, яка належала їй та ОСОБА_8 Підставою для набуття права власності на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_5 стало рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №442/6818/14-ц від 20 грудня 2015 року. Надалі це рішення було залишено в силі апеляційною інстанцію, але без врахування доказів та позиції її (ОСОБА_2.) та ОСОБА_8 Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження та зупинено виконання оскаржуваного рішення.

Вважає, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири приватним нотаріусом Петрів В.Я. не було враховано, що у спірній квартирі зареєстровані неповнолітні особи: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Такими діями ОСОБА_5 та приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я., умисно порушили права неповнолітніх осіб в частині їх права проживання без надання аналогічного по характеристикахм місця проживання. Вказує, що спірну квартиру загальною площею 119,9 кв.м. продано за ціною 445 270 грн. Вважає, що така ціна була навмисно занижена. Цим їй завдано матеріальну шкоду. Стверджує, що згідно з висновком експертної оцінки від 13 травня 2017 року ринкова вартість проданого майна становила 1 585 230 грн. Просить позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вважає, що під час укладення оспорюваного договору не враховано, що у спірній квартирі зареєстровані неповнолітні особи. Договором порушено їх права в частині проживання без надання аналогічного по характеристикам місця проживання. Вказує, що згідно з висновком експертної оцінки від 13 травня 2017 року ринкова вартість проданого майна становила 1 585 230 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що 13 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Петрів В.Я., зареєстрований в реєстрі за №1468. Відповідно до цього договору ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 за ціною 445 270 грн.

Документом, яким підтверджується право власності продавця на відчужувану квартиру є рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року. Право власності на квартиру зареєстровано державним реєстратором Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращаком М.Т. 9 червня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - НОМЕР_1.

Є встановленим, що 23 травня 2014 року ОСОБА_5 позичив ОСОБА_2 та її батькові ОСОБА_8 кошти в розмірі 995 775 грн., що по курсу НБУ на час позичання коштів становило 85 000, доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язання між ними укладено 23 травня 2014 року договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Теплою М.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 290.

У п. 10 вказаного договору зазначено, що місце проживання малолітніх чи неповнолітніх дітей у квартирі, яка є предметом цього договору, не зареєстровано.

Згідно з довідкою КП « ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 29 червня 2016 року №4338 ОСОБА_5 є власником спірної квартири, в якій ніхто не зареєстрований.

Довідками КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 28 травня 2017 року №148, та №1886 від 3 травня 2017 року стверджується реєстрація місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановлено, що КП «Управитель «Житлово-експлуатаційне об'єднання» 29 червня 2016 року видало довідку №4338 ОСОБА_5 про те, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, у якій ніхто не зареєстрований. Довідка видана на підставі оригіналу будинкової книжки. Зазначена довідка видана на усну вимогу заявника для пред'явлення в нотаріальну контору.

З довідки КП «Управитель «Житлово-експлуатаційне об'єднання» від 3 травня 2017 року №1886 вбачається, що ОСОБА_2 проживає у м. Дрогобичі у квартирі №1 будинку №5 на вулиці Мазепи на підставі оригіналу будинкової книжки. Зазначена довідка видавалась на усну вимогу заявника для пред'явлення у нотаріальну контору. 25 травня 2017 року КП « ЖЕО» видало довідку №148 на підставі оригіналу будинкової книжки. Зазначена довідка видавалась на усну вимогу заявника для пред'явлення за місцем вимоги. Додатково повідомлено про те, що КП «Управитель «ЖЕО» видає довідки про склад сім'ї на підстав оригіналу будинкової книги, отже всі вище довідки видавались особам, які пред'явили будинкові книги на квартиру АДРЕСА_1.

З п. 4.6. договору іпотеки від 23 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_8 і ОСОБА_2 (іпотекодавці) стверджують, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки - спірної квартири, не проживають та не зареєстровані малолітні та /чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодавці, а також відсутні малолітні та чи/неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.

Встановлено, що спірна квартира не придатна для проживання.

Згідно з довідкою Дрогобицького відділення ПАТ «Львівгаз» від 16 червня 2017 спірна квартира не підключена до системи газопостачання, відповідно не встановлено жодних газових приладів та обладнання; технічні умови на проектування водопостачання і водовідведення не видавались, особовий рахунок на послуги водопостачання та водовідведення не відкривались, договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення із ОСОБА_2 не укладений; газопостачання будинку, у якому знаходиться квартира, відсутнє; технічні умови на встановлення електролічильника в період з 22 травня 2014 року по 6 червня 2017 року не видавались; нарахування за використану електроенергію не проводились.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо їх майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону, органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі, а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів купівлі-продажу, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Разом із тим, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Суди повинні виходити з того, чи мали неповнолітні діти право користування спірним житлом на момент укладення договору купівлі-продажу, та чи порушено внаслідок відчуження житлового будинку їх немайнові права (право користування зазначеним житлом).

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що реєстрація позивача та членів її сім'ї, зокрема її малолітніх дітей була здійснена без намірів реального проживання, оскільки спірна квартира не була та не є придатною для такого, а також з метою створення перешкод для реалізації цієї квартири новим власником, зважаючи на чисельні судові спори, оскільки така здійснена за місяць до набуття відповідачем права власності в результаті задоволення судом позову ОСОБА_5 і подальшого її відчуження.

Оспорюваний договір купівлі-продажу не зменшив і не обмежив права позивача та її дітей, які не користувались квартирою. Крім цього, така перед вибуттям з власності позивачки перебувала у іпотеці відповідача ОСОБА_5 і позивачем зазначено, що жодних прав малолітні, неповнолітні діти на таку кваратиру не мають.

Встановлено, що при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири приватний нотаріус Петрів В.Я. діяла в межах чинного законодавства, враховуючи, що з наданих для проведення нотаріальної дії документів, не вбачалось, що в квартирі зареєстровані будь - які особи, зокрема, неповнолітні.

Підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з підстав порушення прав дітей немає.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна ПП «Експерт» ринкова вартість спірної квартири №1, загальною площею 111,9 кв.м становить 445 270 грн. без ПДВ станом на 29 червня 2016 року.

Відповідно до висновку експерта №5036 від 27 серпня 2018 року судово- оціночної будівельної експертизи Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 в цінах станом на 23 травня 2014 року могла становити 1 161 936 грн.; станом на 30 червня 2016 року -1 816 271 грн.; у період з 23 травня 2014 року по 31 червня 2016 року ринкова вартість квартири не зменшилась. Фактично вартість даної квартири за вищезазначений період збільшилась на 654 335 грн. Технічний стан приміщень квартири за період з 30 червня 2016 року до часу проведення експертизи не змінився, не зазнав погіршень та покращень.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції не встановлено порушення законних прав позивача у зв'язку з незазначенням бажаної для неї ціни у договорі купівлі-продажу квартири, з урахуванням тієї обставини, що вказана істотна умова не впливає на права чи інтереси ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Суд першої інстанції, з врахуванням встановленого, прийшов до правильного висновку про відмову в позові.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді