ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 724/1552/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Андрушків С.П.

за участю: представника позивача Ватаманюка Ю.М., представника відповідача Жук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Єфтеньєва О.Г.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування шкоди.

Посилалася на те, що 14 липня 2006 року за нею визнано право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,74 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії НОМЕР_1 від 25 листопада 2002 року, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області.

11 січня 2018 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області визнано вище вказане свідоцтво на право на спадщину за заповітом недійсним.

У зв`язку з реєстрацією шлюбу у 2018 році ОСОБА_1 змінила своє прізвище на ОСОБА_1 (згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 ).

Вказувала, що вона володіла, користувалася та розпоряджалася зазначеною земельною ділянкою з 2006 по 2018 рік. На даній земельній ділянці вона та її родина займалися господарським вирощуванням багаторічних насаджень плодових дерев, та вона разом із своїми рідними доклали багато зусиль, своєї праці і фінансових ресурсів для розвитку даного сільськогосподарського виробництва з метою отримання прибутку в майбутньому.

Зокрема, за вказаний період часу була проведена робота по підготовці ґрунту до висадження дерев, придбанню саджанців дерев, їх транспортування, висадженню, вирощуванні, догляду, що полягав у фізичній праці та психологічному напруженні щодо ризиків отримання майбутнього прибутку всієї сім`ї. Крім того, було проведено підкопування, обприскування, підщеплення, дезинфікація, побілка, чищення гілок дерев, знищення шкідників, полив, зрощування, а також захист від обмороження в зимові періоди.

Відповідач не визнає її право власності на багаторічні плодові насадження і чинить різного роду перешкоди по їх обслуговуванню та збору врожаю, у зв`язку з чим нею понесені значні збитки.

Також зазначала, що їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у побоюваннях з приводу того, що відповідач ОСОБА_2 знищить їхню з родиною багаторічну працю шляхом збору урожаю, його реалізацію та незаконним отриманням прибутку.

Просила стягнути на її користь з відповідача вартість безпідставно набутого майна в розмірі 150000 грн, моральну шкоду в розмірі 10000 грн, а також понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вказує на те, що судом не взято до уваги надані нею докази, а саме робочий проект закладки та вирощування насаджень у фермерському господарстві «Роси Буковини», розписку ОСОБА_7 про реалізацію саджанців та накладну про закупівлю ОСОБА_1 засобів захисту рослин. Також, суд не взяв до уваги покази свідків, які вказували, що обробляла на спірній земельній ділянці сад саме сім`я позивачки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині підстав відмови у позові.

У справі встановлено, що відповідно до свідоцтва на спадщину за заповітом від 14 липня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,74 га -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії НОМЕР_1 від 25 листопада 2002 року, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області.

Дану земельну ділянку позивачка використовувала для ведення садівництва.

11 січня 2018 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 14 липня 2006 року на ім`я ОСОБА_1 , а за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серія НОМЕР_1 від 25 листопада 2002 року.

06 березня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було здійснено державну реєстрацію права на вказану земельну ділянку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№116855591) та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.55-57).

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обгрунтовуючи позовну заяву ОСОБА_1 зазначала, що з 2006 по 2018 рік на земельній ділянці, яка на момент розгляду справи належить відповідачу, нею посаджено багаторічні насадження плодових дерев. Однак відповідач не визнає її право власності на багаторічні плодові насадження і чинить різного роду перешкоди по їх обслуговуванню та збору врожаю, у зв`язку з чим нею понесені значні збитки. При цьому, позивач пред`явив позов з підстав ст.1212 ЦК України як набуття відповідачем майна, зокрема, багаторічних плодових насаджень, без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За правилами статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із положеннями частини другої статті 22, статті 19 ЗК України багаторічні насадження - це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини другої статті 79 ЗК України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно ст. п.п. б,в ч.1 ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських культур, на вироблену продукцію.

Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Отже, з часу визнання за відповідачем права власності на земельну ділянку, останній став відповідно і власником багаторічних насаджень.

Позивачка ОСОБА_1 не має права власності на земельну ділянку, тому не має права на багаторічні насадження плодових дерев, які знаходяться на цій земельній ділянці.

При цьому позивач у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, не позбавлена можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки.

У зв`язку з цим вимоги позивачки, заявлені до відповідача про відшкодування понесених нею матеріальних збитків є безпідставними.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у 2018 році врожай багаторічних плодових дерев зібраний саме позивачкою та її родичами і по даному факту відкрито кримінальне провадження, у зв`язку з нанесенням матеріальних збитків ОСОБА_2 на суму близько 200000 грн.

Тому, на часткове задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зазначенням, що у позові слід відмовити по суті позовних вимог з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 січня 2019 року змінити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування шкоди відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н.Лисак

І.Б.Перепелюк