АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4968/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року місто Київ

справа № 369/10152/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., повний текст рішення складено 12 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 про стягнення коштів, 3% річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 01 листопада 2014 року між нимта ОСОБА_2був укладений договір №112 оренди ліжко - місць в гуртожиткуза адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п.1 умов даного договору позивачпередав відповідачуу платне строкове користування 3ліжко - місця в гуртожитку у кімнаті №НОМЕР_2.

Вказував, що п.3 договору передбачено, що ціна одного ліжко - місця становить 498,00 грн., загальна сума до оплати за триліжко - місця складає 1494 грн.

Зазначав, що з 01 серпня 2017 року відповідач звільнила спірне житлове приміщення, однак у порушення вимог договору, остання не здійснювала оплату за користування кімнатою, у зв'язку з чим у ОСОБА_2 виникла заборгованість за період з серпня 2015 року по 31 липня 2018 року в розмірі 35919 грн.

Вважає, що вказаний борг відповідач відповідно до вимог ст.625 ЦК України має сплатити з урахування індексу інфляції у розмірі 8093,19 грн. та 3% річних у сумі 28055,03 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року позов ТОВ «Черемшина 2012» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованість у розмірі 7470 грн. та судовий збір у розмірі 182,54 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ТОВ «Черемшина 2012» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір заборгованості та не засновано положення ст.625 ЦК України.

Вказував, що судом при ухваленні рішення не враховано норму ст.79 ЦПК України, якою визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, вважає, що з акту депутата Робак О.Г., на який послався суд не вбачається можливим встановити факт, що ОСОБА_2 поживала та була зареєстрована в кімнаті №НОМЕР_2 саме в період часу з 2005 року по 2015 рік.

Зазначав, що докази, які були долучені до справи представником відповідача, на адресу ТОВ «Черемшина 2012» не надсилалися, а тому відповідно до вимог ч.9 ст.83 ЦПК України, суд першої інстанції не мав права приймати їх до уваги.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін. Вказував, що відповідач визнає заборгованість за оренду ліжко-місця лише за період з серпня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 7470 грн. Зазначав, що до даної категорії справ положення ст.625 ЦК України не застосовуються, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважаються простроченням виконання грошових зобов'язань перед кредитором за користування грошима. Вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та втрат від інфляції задоволенню не підлягають.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва на право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, загальною площею 5811 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

01 листопада 2014 року між позивачемта відповідачемукладенодоговір №112на орендуліжко - місцьв гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012»за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку у кількості 3 л/м в кімнаті №НОМЕР_2.

Пунктом 13 договору визначено, що строк його дії до 31 грудня 2015 року.

У п.3 даного договору сторонами погоджено, що ціна оренди за користування одним ліжко - місцем становить 498,00 грн. в тому числі ПДВ 83,00 грн., за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території.

Згідно з ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР.

Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно з п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Пунктом 39 цього Положення передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

Частиною 3 ст.815 ЦК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що відповідач, уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати №НОМЕР_2 (що складається із 3 ліжко-місць) в гуртожитку по АДРЕСА_1, Київської області власником якого є ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст.810, ч.3 ст.815, 526, 530 ЦК України, п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконувала в повному обсязі взяті на себе зобов'язанняпередбачені п.4 договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення позивача до суду з даним позовом малаперед останнім заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження вимог позову надав довідку про заборгованість за оренду 3 л/м у гуртожитку, згідно якої відповідач має заборгованість перед ТОВ «Черемшина-2012» у загальному розмірі 72067,22 грн., з яких:

сума основного боргу за оренду - 35919 грн. за період з серпня 2015 року по 31 липня 2017 року;

сума втрат від інфляції - 8093,19 грн. та сума 3% річних - 28055,03 грн., за період з серпня 2015 року по 31 липня 2018 року

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, заперечуючи проти позову надала суду акт №1/04-18554-1 від 23 жовтня 2018 року, складений депутатом Вишневої міської ради Робак О.Г., про те, що зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2005 року по 2015 рік фактично проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 (гуртожиток).

У відзиві на апеляційну скаргупредставник відповідача вказував на те, що ОСОБА_2 визнає заборгованість за оренду ліжко-місця лише за період з серпня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 7470 грн., оскільки з січня 2016 року вона в гуртожитку не проживає.

Доводи апеляційної скарги про те, що закту депутата Робак О.Г. не вбачається можливим встановити факт, що ОСОБА_2 поживала та була зареєстрована в кімнаті №НОМЕР_2 саме в період часу з 2005 року по 2015 рік колегія суддів відхиляє, оскільки у порушення вимог ст.81 ЦПК України інших доказів, які б підтверджували, що відповідач з січня 2016 року по 01 серпня 2017 року проживала у кімнаті №НОМЕР_2 стороною позивача не надано.

Таким чином, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №112 на оренду ліжко - місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» за період з серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 7470,00 грн.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважатись простроченням виконання грошових зобов'язань перед кредитором за користування грошима.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Аналогічні висновки містяться у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має грошове зобов'язання перед позивачем щодо оплати вартості орендної плати за ліжко-місце згідно з договором №112 на оренду ліжко - місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» від 01 листопада 2014 року.

З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов'язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

На наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги, а тому дійшов помилково висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму втрат від інфляції у розмірі 8093,19 грн. та суму 3% річних у розмірі 28055,03 грн. за період з серпня 2015 року по 31 липня 2018 року.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором №112 на оренду ліжко - місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» за період з серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 7470,00 грн., то саме з цієї суми позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з розрахунок інфляційних втрат, який зазначений у довідці про заборгованість та вважає, що розрахунок інфляційних втрат повинен розраховуватися, виходячи з суми заборгованості по сплаті щомісячного платежу у розмірі 1494 грн.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) * Q/ DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Так, інфляційні втрати:

з суми заборгованості за серпень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 вересня 2015 року по 31 липня 2018 року становлять 524,99 грн.;

з суми заборгованості за вересень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 жовтня 2015 року по 31 липня 2018 року становлять 551,58 грн.;

з суми заборгованості за жовтень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 листопада 2015 року по 31 липня 2018 року становлять 511,40 грн.;

з суми заборгованості за листопад 2015 року (1494 грн.) за період з 16 грудня 2015 року по 31 липня 2018 року становлять 497,50 грн.;

з суми заборгованості за грудень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 січня 2016 року по 31 липня 2018 року становлять 479,72 грн., а загалом 2565,19 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 2565,19 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розрахунком 3% річних наданим позивачем, оскільки відповідно до п.4 договору щомісячна орендна плата розраховується, виходячи із ціни оренди, вказаної у п.3 договору та фактичної кількості орендованих ліжко-місць згідно п.1 договору та перераховується орендарем та поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України.

А відтак, з 16 числа кожного місяця відповідач вважається такою, що прострочила грошове зобов'язання.

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S- сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D- кількість днів у році, 100 - 100%.

Так, 3% річних:

з суми заборгованості за серпень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 вересня 2015 року по 31 липня 2018 року становить 128,81 грн.;

з суми заборгованості за вересень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 жовтня 2015 року по 31 липня 2018 року становить 125,13 грн.;

з суми заборгованості за жовтень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 листопада 2015 року по 31 липня 2018 року становить 121,32 грн.;

з суми заборгованості за листопад 2015 року (1494 грн.) за період з 16 грудня 2015 року по 31 липня 2018 року становить 117,64 грн.;

з суми заборгованості за грудень 2015 року (1494 грн.) за період з 16 січня 2016 року по 31 липня 2018 року становить 113,84 грн., а загалом 606,74 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» підлягають стягненню 3% річних в розмірі 606,74 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанціїх в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення вказаних вимог.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у розмірі 468,08 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» інфляційних втрат та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вул. Освіти, 5, інфляційні втрати у розмірі 2565 грн. 19 коп. та 3% річних у розмірі 606 грн. 74 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» судові витрати у розмірі 468 грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: