Єдиний унікальний номер 229/2601/17 Номер провадження 22-ц/804/1047/19
Головуючий у 1-ій інстанції Петров Є.В. Єдиний унікальний номер 229/2601/17
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1047/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М.,Будулуци М.С.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 грудня 2018 року цивільну справу № 229/2601/17 за позовом ОСОБА_1 до Дружківської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (головуючий в 1 інстанції суддя Петров Є.В., повний текст рішення складено 24 січня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, якій під час розгляду справи уточнювала. В обґрунтування вимог зазначала, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . На сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи. Та у 2015 році по межі землеволодіння невідомими особами було встановлено паркан із небезпечних для навколишнього середовища відходів, а саме відпрацьованих залізничних шпал, покритих відпрацьованими нафтопродуктами. Цей паркан розташований у шести метрах від вікон її будинку та завдає шкоди її здоров`ю. Вона відчуває головний біль, занепад сил, підвищення верхнього тиску крові.

Оскільки власник сусідньої земельної ділянки на її зауваження щодо небезпечності паркану та пропозицію його знести не реагував, то вона змушена була звертатися з цього питання до Дружківської міської ради. Проте відповідачем її неодноразові звернення ігнорувалися. Листом №30-1056 від 05.05.2016 року, за підписом заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, їй було повідомлено, що вирішення цього питання не відноситься до компетенції міської ради та запропоновано звернутися до суду.

В період 2016 - 2017 роки після її численних звернень до правоохоронних органів та прокуратури, паркан було оглянуто, у тому числі представниками відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Дружківської міської ради, управління житлового та комунального господарства Дружківської міської ради та представником Дружківської міської установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України». Після чого в 2017 році виконавчим комітетом Дружківської міської ради її було повідомлено, що були проведені відповідні дослідження атмосферного повітря в місті мешкання позивачки на можливі забруднювачі, але висновку щодо небезпечності паркану їй не надали. Міська рада та її виконавчі органи фактично усунулись від вирішення спірного питання, небезпечний паркан не демонтували та залишили її та її сім`ю у небезпеці. Вважає, що такими діями (бездіяльністю) відповідача порушено її право на безпечне довкілля, та на усунення небезпеки життю та здоров`ю.

Просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду завдану ушкодженням здоров`я внаслідок їх неправомірних дії та бездіяльності у сумі 10404 грн. та моральну шкоду в сумі 500 000 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 липня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зобов`язати міську раду вчинити дії щодо негайного поновлення її порушеного права, а саме: демонтувати паркан, стягнути з відповідача збитки у подвійному розмірі у сумі 20808 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

В обґрунтування доводів зазначила, що нею надано до суду достатньо доказів, щодо небезпечності сусіднього паркану. Питання щодо його демонтажу повинно вирішуватися спеціально уповноваженими органами виконавчої влади та місцевого самоврядування. Рішення виконавчого комітету міської ради щодо відмови у її заяві з цього питання суперечить закону, оскільки вона не може втручатися в майнові права інших осіб. Крім того, вважає, що має місце порушення судом вимог процесуального права, розгляд справи необґрунтовано було затягнутий незаконними ухвалами. Суд безпідставно притягнув до участі у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи без самостійних вимог та незаконно відмовив у звільненні позивача від сплати судових витрат.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить рішення суду залишити без змін. В обґрунтування зазначає, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Судом детально розглянуто було кожний довід позивача. Паркан, на якій вона посилається, не належить відповідачу. Його було встановлено іншими особами та у Дружківської міської ради відсутні повноваження щодо його знесення. Крім того, відсутні інформація щодо наявності у позивача алергічних реакцій, пов`язаних з хімічним отруєнням.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Інші особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача та третьої особи на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст..1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із роз`ясненнями викладеними у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дружківської міської ради №2148 від 06.07.2012 року. Відповідно до довідки №480 від 21.07.2017 року КП «Дружківське міське бюро технічної інвентаризації» на території сусіднього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 розташований незавершений будівництвом житловий будинок, право на будівництво якого на підставі рішення виконкому Дружківської міської ради від 25.06.1975 року надавалося ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час, право розпоряджатись 1/2 часткою незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями, за вказаною адресою належить ОСОБА_2 , якій з метою недопущення розкрадання майна з домоволодіння (щебінь, пісок) та забруднення території домоволодіння побутовим сміттям, встановив спірний паркан.

В період 2016 - 2017 роки ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органу місцевого самоврядування з пропозицією вирішити питання щодо демонтажу паркану, який встановив ОСОБА_2 , та який, на її думку, не відповідає встановленим нормам та правилам безпеки, забруднює повітря, внаслідок чого завдається шкода її здоров`ю.

За заявами позивача спеціально створеною комісією у складі спеціалістів відділу містобудування та архітектури, управління житлового та комунального господарства Дружківської міської ради, а також фахівця відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства управління Держпродспоживслужби в м.Дружківка, у присутності заявника, проведено обстеження спірного паркану, що підтверджується актами обстеження від 05.05.2016 року, 18.05.2016 року, 14.07.2016 року.

Дружківською міською філією державної установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України», в рамках можливостей лабораторії, було проведено дослідження концентрації можливих забруднювачів фенолу та формальдегіду в атмосферному повітрі в місці проживання позивачки, які, за результатами досліджень, не перевищують допустимих, що підтверджується протоколами дослідження повітря населених місць від 08.06.2016 р. та від 08.07.2016 р.

До розгляду звернень ОСОБА_1 також залучався міський відділ охорони здоров`я Дружківської міської ради. За інформацією якого, позивач знаходить на диспансерному обліку, має хронічні захворювання, регулярно оглядається вдома сімейним лікарем. Позивачу та членам її родини було запропоновано додаткове обстеження проте вони або відмовилися від нього, або не звернулися до лікарів після його призначення. Інформація щодо наявності у заявниці алергічних реакцій, пов`язаних з хімічним отруєнням відсутня.

На звернення позивача виконавчим комітетом Дружківської міської ради надані відповіді у формі листів, а саме: №30-1213-01 від 24.05.2016 року, №30-1056-01 від 05.05.2016 року, №30-1772-01 від 27.07.2016 року, №30-2043-01 від 22.08.2016 року, №30-0068-01 від 12.01.2017року, №30-0845-01 від 12.04.2017 року, №30-0863-01 від 14.04.2017 року, №30-1894-01 від 05.08.2016 року та №30-1885-01 від 05.08.2016 року. Зі змісту яких убачається, що позивачу було роз`яснено, що норми чинного законодавства не передбачають погодження з органами містобудування та архітектури встановлення парканів у садибній забудові, зокрема їх пофарбування, спірний паркан не перебуває на балансі відповідача, у відповідача відсутні повноваження щодо його демонтажу та роз`яснено право позивача на звернення до суду за захистом порушених прав з боку третіх осіб.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що позивач також зверталася до правоохоронних органів та державних установ із заявами та скаргами щодо використання небезпечних відходів у будівництві та їй надавалися відповіді і відповідні роз`яснення, що підтверджується матеріалами справи. У тому числі листами Дружківським ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області №С.33/203/05-2016 від 07.10.2016, №С.19/203/05-2017 від 13.09.2017 року, №С.1603/203/05-2016 від 12.08.2016 року, №С.27/203/05-2016 від 15.08.2016 року; листом Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації № 09-2283 від 15.05.2018 року; листами Дружківської міської філії державної установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» № 802/01.3 від 12.07.2016 року та №292/1 від 13.06.2016 року; листом Міністерства екології та природних ресурсів України №5/3-7/5547-16 від 13.06.2016 року.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що в порушення вимог частини першої ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо незаконності дій відповідача чи його посадових осіб, факту завдання їй з боку відповідача шкоди та її розміру.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності висновків суду першої інстанції про недоведеність позову, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Тобто, згідно сукупного аналізу наведених правових норм підставою для цивільно-правовою відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За положеннями ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених законом.

Та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обставинами які підлягають доказуванню на загальних підставах, що є обов`язком позивача, є наявність підстав для відшкодування відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України. Проте нею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та не доведено наявності обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

З матеріалів справи убачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу демонтажу паркана та з боку Дружківської міської ради, було проведено відповідні обстеження, дослідження атмосферного повітря за адресою мешкання позивачки на можливі забруднювачі у рамках можливостей лабораторії. На всі звернення позивача ОСОБА_1 , надано відповіді і роз`яснено норми чинного законодавства, що орган місцевого самоврядування не має право самостійно вирішувати питання щодо знесення паркану та рекомендовано звернутися до суду. Позивач не спростовує факту їх отримання проте не погоджується з їх змістом.

Таким чином, позивачем не доведено, що на його звернення (запит) відповідачем не надано належної відповіді.

Згідно із ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставами для відшкодування матеріальної та моральної шкоди зазначала дії, бездіяльність відповідача щодо демонтажу паркану, який встановлений третіми особами та розташований на межі із сусіднім домоволодінням, яке перебуває у приватній власності.

З матеріалів справи убачається, що спірний паркан на балансі відповідача не перебуває, встановлений на спільній межі із сусіднім домоволодінням ОСОБА_2 Останній за погодженням на встановлення паркану та його фарбування до Дружківської міської ради не звертався, оскільки чинне законодавство не потребує погодження з органами місцевого самоврядування питання встановлення паркану. У Дружківської міської ради також відсутні повноваження щодо знесення спірного паркану.

Сама по собі наявність чисельних звернень позивача та її незгода зі змістом відповіді не є відповідним доказом доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності та не свідчить про протиправність дій відповідача і завдання цим шкоди позивачеві. Тому ураховуючи, що ОСОБА_1 не довела та не підтвердила негативні явища, які сталися, на її думку, внаслідок незаконних рішень, дій або відповідача, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права під час розгляду справи, у тому числі при вирішенні питання щодо розгляду клопотань позивача, призначення судово-медичної експертизи, вирішенні питання про судові витрати, зокрема витрати за проведення експертизи, строків розгляду справи, залучення до участі по справі третьої особи тощо, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. З яких убачається, що справа розглянута повноважним судом у відповідності до вимог ЦПК України. Порушень судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недостатньої обґрунтованості рішення суду першої інстанції, оскільки Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші наведені апеляційній скарзі доводи за своєю суттю є ідентичними тому, що було викладено в позовній заяві, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Виходячи з наведеного, та враховуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують. Тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню як необґрунтована, а рішення суду підлягає залишенню без змін як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян