ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3808/19 Справа № 205/1680/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року по справі за поданням старшого державного виконавця Новокадацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визначення частки у майні боржника,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року до суду надійшло подання старшого державного виконавця Новокадацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визначення частки у майні боржника.

Подання мотивоване тим, що на виконанні Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист від 19.02.2018 року № 205/1680/15-ц, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 3030607 грн. та судових витрат у сумі 3775,80 грн. Боржником вказане рішення не виконується. ОСОБА_3 є співвласником 87/100 частин домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 41, оскільки воно придбане в період шлюбу з ОСОБА_5 та згідно ст. ст. 60-63 СК України, ст. ст. 366, 370 ЦК України можна зробити висновок, що ОСОБА_3 належить Ѕ частина 87/100 домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 41.

У поданні державний виконавець просив визначити частку майна ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 41, 87/100 в якому він володіє спільно з ОСОБА_5, в розмірі Ѕ частки від 87/100 цього домоволодіння.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що власником спірної частини домоволодіння є ОСОБА_5, яка не є боржником за виконавчим провадженням. Відповідно до вимог закону, існують виключення щодо загального правила про те, що все майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 60 СК України). Так, якщо майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали дружині (або чоловіку), воно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю дружини, чоловіка (п. 3 ч. 1, ч. 7 ст. 57 СК України). Отже, посилання державного виконавця на те, що безумовною підставою для визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу у рівних частках є його набуття під час шлюбу є передчасним, оскільки для визначення часток у спільній сумісній власності подружжя законодавець обумовлює необхідність визначення підстав набуття права власності під час шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства розглянув дане подання без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 01.03.2018 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 205/1680/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 3030607 грн. та судових витрат у сумі 3775,80 грн.

Зобовязання за вказаним виконавчим листом ОСОБА_1 не виконав.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.12.2018 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 87/100 частин домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 41 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 06.03.2002 року виконавчим комітетом Ленінської районної Ради.

Відмовляючи у задоволенні подання, районний суд виходив з того, що власником спірної частини домоволодіння є ОСОБА_5, яка не є боржником за виконавчим провадженням. Відповідно до вимог закону, існують виключення щодо загального правила про те, що все майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 60 СК України). Так, якщо майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали дружині (або чоловіку), воно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю дружини, чоловіка (п. 3 ч. 1, ч. 7 ст. 57 СК України). Отже, посилання державного виконавця на те, що безумовною підставою для визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу у рівних частках є його набуття під час шлюбу є передчасним, оскільки для визначення часток у спільній сумісній власності подружжя законодавець обумовлює необхідність визначення підстав набуття права власності під час шлюбу.

Ст. 443 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з обовязковим викликом у судове засідання не лише державного виконавця, боржника, стягувача й прокурора (у випадках здійснення останнім представництва інтересів громадянина або держави в суді), а й учасників спільної власності на майно та з додержанням вимог щодо допустимості засобів доказування.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обовязковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (ч.ч. 2, 4 ст. 128 ЦПК України).

Як встановлено судом, 28 грудня 2018 року державний виконавець звернувся до суду із поданням про визначення частки у майні боржника.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що судом надсилалися судові повістки-повідомлення про розгляд подання сторонам по справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та відповідно до акту ідеальних часток від 15 лютого 2002 року ОСОБА_5, згідно свідоцтва про право на спадщину від 01 вересня 1998 року, договору дарування від 13 вересня 1998 року, договору купівлі-продажу від 13 вересня 1998 року та договору купівлі-продажу від 21 травня 1999 року, належить 87/100 частин домоволодіння, за адресою: м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 41, проте суд не перевірив яка ж частина цього домоволодіння належить боржнику та його дружині ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції порушено порядок розгляду даної справи та не перевірено доводи сторін, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_6