________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/520/638/19
УХВАЛА

22.05.2019 року

Суддя Київського райсуду м. Одеси Калашнікова О.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по справі 520/11039/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з подачою позову позивач надав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон ОСОБА_2 , ін НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він ОСОБА_3 і ОСОБА_2 12.04.2019 року уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяла в борг , а ОСОБА_1 передав в борг грошові кошти в сумі 55000 грн. ОСОБА_2 зобов`язався у термін до 30.04.2019 року повернути зазначену грошову суму. Однак відповідач свої зобов`язання за цим договором не виконав і не повернув позивачу позику у строк, визначений розпискою. На даний час відповідач ухиляється від повернення боргу та спілкування. Від спільних знайомих позивачу стало відомо про намір відповідача переїхати на постйне місце проживання до Польщі. Отже невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову суд дійшов до наступних висновків.

Згідно до ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, клопотання щодо заборонити відповідачу виїзд за межі території України не підлягає задоволенню, оскільки забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України не передбачено нормами ст.150 ЦПК України та призведуть до порушення прав відповідача на вільне пересування при відсутності рішення щодо невиконаних зобовязань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та ст.441 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання на стадії саме виконання судового рішення.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі 520/11039/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 15 діб з дня проголошення ухвали.

Суддя Калашнікова О. І.