22.04.2019
ЄУН 337/327/19
Провадження № 2/337/986/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповалової А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_4 (15.10.1978 р .н., РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає: АДРЕСА_1) про визначення розмірів аліментів у частці ,

В С Т А Н О В И В :

28.01.2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення розмірів аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в якому проситьзмінити розмір аліментів, встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2013 року у справі Провадження № 2/337/2292/2013 ЄУН 337/5137/13-ц, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 500 грн гривень щомісячно на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні , відповідачеві визначений строк на подання відзиву .

14.03.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він виклав заперечення на позов, та просить суд визначити щомісячний розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1013, 50 грн.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року справа призначена до розгляду.

Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлялися належним чином, з заявами про відкладення проведення судового засідання не зверталися.

У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд провів судове засідання у їх відсутність.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, вважає їх законними та обґрунтованими, підтвердженими у судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах провадження; при цьому пояснила суду, що після ухвалення рішення щодо стягнення аліментів на її користь на двох дітей; стягнення на доньку ОСОБА_6 припинилося, оскільки остання досягла повноліття, на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів на утримання сина не відповідає реаліям сьогодення, суперечить чинному законодавству, і є недостатньою для матеріального утримання дитини.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, вважає, що підстави для зміну розміру аліментів у відповідності до вимог ст. 192 СК України відсутні, оскільки позивачкою та її представником не доведені зміни, які повинні відбутися у матеріальному чи сімейному стані сторін; крім того, відповідач не працює, доходу не має, страждає на ряд захворювань та потребує планового оперативного лікування, а тому вважає за можливе визначити щомісячний розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1013, 50 грн.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін розглянувши матеріали провадження, зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин

Судом встановлено, що ОСОБА_3- позивачка по справі є рідною матірю, а ОСОБА_4 відповідач по справі є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

На підставі рішення Хортицького районного суду від 14 листопада 2013 року у справі Провадження № 2/337/2292/2013 ЄУН 337/5137/13-ц, стягнуті з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 500 грн гривень щомісячно на кожну дитину до повноліття дітей.

На теперішній час донька ОСОБА_7, досягла повноліття, у звязку з чим стягнення на її утримання аліментів з відповідача припинено, однак у провадженні суду перебуває на розгляді справа за позовом позивачки до відповідача щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 у звязку з навчанням, рішення не ухвалено.

На теперішній час стан здоровя як платника так і стягувача аліментів та неповнолітньої дитини є задовільним, сторони страждають на ряд хронічних захворювань, відповідачеві рекомендоване планове оперативне втручання. Відповідач є працездатним, однак не працює, доходів не отримує, на обліку як безробітній не перебуває. Права власності на нерухомість та цінні папери сторони та неповнолітній ОСОБА_5 не має.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, тобто такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років.

Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3. ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2019 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 500 грн. щомісячно, тобто розмір аліментів, які сплачуються відповідачем для утримання неповнолітнього сина є меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ

Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі за № 143 цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного суду України №6-143 ЦС13 від 05.02.2014 року).

Суд вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачкою ОСОБА_3 щодо зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів з твердої суми на частку від заробітку є законні та обґрунтовані, обумовленими інфляційними процесами в державі та значним підвищенням вартості життя, у зв'язку з чим розмір аліментів, визначений рішенням суду ( 500 грн) не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини на теперішній час а тому приходить до висновку щодо можливості стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_8 аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку.

Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для зміни визначеного розміру аліментів суд вважає хибними, оскільки вважає, що після ухвалення рішення суду на користь позивачки, відбулися певні зміни щодо матеріального та сімейного стану, обумовленні досягненням донькою ОСОБА_6 повноліття та припиненням стягнення аліментів з відповідача на її утримання за рішенням суду.

При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд не вважає за доцільне врахувати наявність у провадженні суду позову щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 у звязку з навчанням, оскільки на теперішній час рішення у справі не ухвалено, крім того, у відповідності до ст. 199 СК України обовязок утримання повнолітньої дитини не є безумовним, а пов'язаний з можливістю батька надавати таку допомогу, яка буде визначена судом під час розгляду справи з урахуванням рішення щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Також при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, за допомогою по безробіттю до органів соціального захисту не звертався, стан здоровя дозволяє йому працювати та нести аліментні зобовязання, а тому підстав для визначення частки розміру, меншої ніж ј частки від доходу, суд не вбачає.

Доводи представника позивача щодо необхідності збільшення розміру аліментів з часу звернення позивачки з позовом до суду суперечать п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому до уваги судом не беруться, у звязку з чим позовні вимоги в цій частин задоволенню не підлягають .

Також суд вважає, що з відповідача у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 192 СК України, ст. ст. ч.2 п.1 ст.141, ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає: АДРЕСА_1) про визначення розмірів аліментів у частці задовольнити.

Змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2013 року у справі - Провадження № 2/337/2292/2013 ЄУН 337/5137/13-ц, що стягуються з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 500 грн гривень щомісячно на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з часу набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає: АДРЕСА_1) на користь держави (Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку (МФО): 899998; Отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код ЕДРПОУ отримувача: 37993783; Номер рахунку отримувача: 6001. Код класифікації доходів бюджету: 22030106) в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 24 квітня 2019 року , копію повного тексту рішення надіслати сторонам.

Суддя: Л.Г. Салтан