КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/17997/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7285/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарях - Пузикової В.В., Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Писанець В.А., по справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року старший державний виконавець Кудрановський Ю.В. звернувся до суду із зазначеним поданням на обґрунтування якого зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист №757/17997/14-ц виданий 11 листопада 2015 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 25 174 863,39 грн. та судових витрат у розмірі 3654,01 грн. Згідно вказаного виконавчого листа, ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем 19 листопада 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення.

При проведенні виконавчих дій державним виконавцем було направлено запити щодо з`ясування майнового стану боржника та встановлено, що йому на праві власності належать цінні папери. На день звернення із поданням вирішується питання про реалізацію виявлених цінних паперів шляхом їх продажу, однак, за рахунок цих цінних паперів судове рішення може бути виконано лише у 1000-ій частині, що не відповідатиме встановленим принципам реального виконання судових рішень.

Також, боржник є власником земельних ділянок, але згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта земельні ділянки, дані земельні ділянки є предметом іпотеки за іншими невиконаними грошовими зобов`язаннями ОСОБА_2. , а також є обтяженими (накладено арешт) згідно з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року по справі № 369/517 в інтересах Прокуратури Київської області та ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року по справі № 757/25318/18-к в інтересах Генеральної прокуратури України, що унеможливлює виконання судового рішення зі стягнення з боржника боргу у розмірі 25 174 863,39 грн. та судових витрат у розмірі 3 654,01 грн. за рахунок цих земельних ділянок.

На адресу боржника надсилались виклики щодо явки до державного виконавця для надання пояснень щодо виконання рішення суду, однак боржник - ОСОБА_2 на виклики не з`являвся, про причини неявки не повідомляв. Крім цього, боржник не подав декларацію про доходи та майно протягом встановленого державним виконавцем строку.

05 квітня 2017 року та 20 квітня 2017 року здійснено вихід за місцем проживання боржника ( АДРЕСА_1 ) для проведення виконавчих дій - проведення перевірки наявності майна, що належить боржнику, однак останній не допустив приватного виконавця до житлового приміщення, що є перешкодою для примусового виконання виконавчого провадження. На підтвердження зазначеного державним виконавцем складені відповідні акти.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року, яке набрало законної сили 13 вересня 2018 року, було задоволено подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Визначено частку майна боржника ОСОБА_2 у спільному майні, а саме житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 1308,3 кв. м., реєстраційний номер нерухомого майна НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_4 як 1/2 частку. Під час розгляду справи судом встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 757/17997/14-ц від 11 листопада 2015 року державним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника. Також встановлено умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року по справі № 757/17997/14-ц.

З огляду на викладене, посилаючись на необхідність проведення виконавчих дій, проведення перевірки наявності майна, що належить боржнику ОСОБА_2 , старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановський Ю.В. просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до житлового приміщення - до житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 1308,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00. (т.6 а.с.2-7)

Представник боржника ОСОБА_2 - Поліщук Ю.В. подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість подання, просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що боржник не отримував викликів державного виконавця, не був ознайомлений з їх змістом і фактично був позбавлений можливості виконати їх вимоги. Звертаючись зі спірним поданням державний виконавець приховав той факт, що він також звертався до боржника із вимогою №23746-0-33-15/20 від 29 березня 2016 року, яку боржник отримав та надав відповідь та повідомив про наявне у нього майно, місце його знаходження, про місце знаходження правовстановлюючих документів, повідомив місце своєї роботи та надав усю запитану державним виконавцем інформацію. Вказувала, що державним виконавцем не було у повній мірі вчинено виконавчі дії, а також не надано доказів того, що боржник перешкоджає державному виконавцю в доступі до житлового приміщення, про примусове входження до якого просить державний виконавець. (т.6 а.с.58-59)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року відмовлено старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кудрановському Ю.В. у задоволенні його подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 (т.6 а.с.69, 71-72)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Горбаль Н.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року, просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 На обґрунтування скарги зазначила, що суд неповно з`ясував обставини справи, не врахував фактичних обставин та доказів, які викладені на обґрунтування подання державного виконавця та дійшов помилкового висновку про відмову в його задоволенні. Вказувала, що судом не дотримано вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України, розглянуто подання за участю державного виконавця та допущено до розгляду представника боржника, натомість стягувач про розгляд подання не повідомлявся. Звернення із поданням про примусове проникнення до житла боржника було обумовлено, перш за все тим, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від покладених на нього судовим рішенням обов`язків з повернення боргу та всіляко перешкоджає проведенню виконавчих дій. Саме тому державний виконавець, діючи в межах закону, звернувся із поданням про примусове проникнення до житла боржника з метою проведення перевірки майнового стану, опису та арешту майна боржника для проведення його подальшої реалізації в порядку примусового виконання рішення. Викладене було підтверджене матеріалами виконавчого провадження та копіями судових рішень, зокрема, ухвалою від 18 липня 2018 року по справі 757/17997/14-ц, якою було задоволено подання державного виконавця про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Зазначеним судовим рішенням було встановлено, що державним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника, а також встановлено умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Боржник знав і не міг не знати про всі виконавчі дії, які здійснювались державними виконавцями протягом 2015-2019 років, прямо або опосередковано через своїх представників, а відтак твердження суду про те, що державним виконавцем не надано доказів, що боржнику було відомо про проведення виконавчих дій не витримує жодної критики та не ґрунтується на законі. Вказувала, що предметом доказування під час вирішення питання про примусове проникнення до житла боржника має стати доказування того, що боржник обізнаний з тим, що відносно нього відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, перешкоджає державному виконавцю у вільному доступі до житла боржника з метою проведення виконавчих дій, а також те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення. Всі ці докази були у матеріалах справи на час розгляду подання державного виконавця, але з невідомих причин судом першої інстанції зазначено, що цих доказів не існує взагалі. (т.6 а.с.75-84)

В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник - адвокат Горбаль Н.В. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Поліщук Ю.В. заперечувала проти скарги і просила залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_2 був сповіщений врученням повідомлення його представнику - адвокату Поліщук Ю.В. (т.6 а.с. 154-156)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, районний суд виходив з того, що державним виконавцем не надано суду доказів, що боржнику було відомо про його виклик до державного виконавця на певну дату чи відносно проведення виконавчих дій у визначений час і він ухилився від проведення таких дій.

Однак, колегія суддів не погодилась з такими висновками районного суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 25 174 863,39 грн., 1 762 930,15 грн. три проценти річних від суми основного боргу та 3 654,01 грн. судових витрат. (т.1 а.с.157-159)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2015 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року скасовано в частині стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, в решті рішення залишено без змін. (т.1 а.с.245-247)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року в частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду, та рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2015 року залишено без змін. (т.2 а.с.48-49)

11 листопада 2015 року Печерським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 757/17997/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 174 863,39 грн. суми боргу, 3654,01 грн.судових витрат. (т.6 а.с.8-9)

У виконавчому листі зазначено місце проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі виконавчого листа та заяви стягувача, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48420175. У постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлено строк для самостійного виконання рішення у термін до 25 листопада 2015 року. (т.2 а.с.112-132)

Рішення суду у строк, наданий на самостійне виконання боржником не виконано, тому державними виконавцями було проведено ряд заходів з примусового виконання, зокрема винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 25 178 517,40 грн. (т. 2 а.с. 153-154)

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про укладення шлюбу, з 14 грудня 1990 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 182)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року, у цій справі № 757/17997/14-ц було задоволено подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою. Визначено частку майна боржника ОСОБА_2 у спільному майні, а саме житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 1308,3 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_4 як 1/2 частку.

Вказана ухвала Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року також містить встановлені судом обставини, що при примусовому виконанні судового рішення, державним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника, наявні в матеріалах подання докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року, а наявного майна боржника недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі.(т.5 а.с.102-105)

Державним виконавцем направлялись на адресу боржника ОСОБА_2 виклики до державного виконавця від 12 січня 2016 року, від 26 січня 2016 року, вимоги від 01 березня 2016 року, від 29 березня 2016 року,в яких зазначалось про необхідність виконати вищезазначений виконавчий лист та з`явитись до державного виконавця для надання пояснень щодо їх виконання. (т.2 а.с.199-202, 217 т.3 а.с.3, 52-53)

Боржник ОСОБА_2 був обізнаний про перебування у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українина виконанні вказаного виконавчого листа і не заперечував отримання вимоги державного виконавця від 29 березня 2016 року, що підтверджується зокрема листом відповіддю на вимогу №23746-0-33-15/20-1/9. (т.4 а.с.153-154)

20 квітня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С . було складено акт, яким за участю двох понятих, у присутності представника стягувача ОСОБА_7 та старшого державного виконавця Канцедала О.О. було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 , який зареєстрований за цією адресою. При спробі увійти на територію двору невстановлені особи на територію двору не впустили та застосували силу до державного виконавця шляхом виштовхування та закриття воріт за цією адресою. За фактом перешкоджання державному виконавцю здійснено виклик поліції. (т.6 а.с.12)

Також 05 квітня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О .С. було складено акт, яким за участю двох понятих, у присутності старшого державного виконавця Канцедала О.О. було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак власник помешкання та боржник були відсутні, можливості потрапити до домоволодіння надано не було. (т.6 а.с.13)

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 р. (заява №18357/91), «Михайленки та інші проти України» (Mykhaylenky and Others v. Ukraine) від 30.11.2004 р. (заяви №35091/02, №35196/02, №35201/02, №35204/02, №35945/02, №35949/02, №35953/02, №36800/02, №38296/02, №42814/02), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07.05.2002 р. (заява №59498/00), п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (№1) (Philis v. Greece (no. 1)) від 27.08.1991 р. (заяви №12750/87, №13780/88, №14003/88)). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Важко навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі (зокрема, справедливий, публічний і швидкий розгляд) та водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 лише проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 р. (заява №4451/70)).

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) від 26.09.1996 р. (заява №15797/89) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26.09.1996 р. (заява №24295/94)).

На час розгляду подання державного виконавця районним судом і постановлення оскаржуваної ухвали 07 березня 2019 року виконавчий лист не визнано такими, що не підлягає виконанню, доказів зупинення судом стягнення на підставі виконавчого листа не надано.

Тому, колегія суддів відхилила відповідні посилання представника ОСОБА_2 . - адвоката Поліщук Ю.В.(т. 6 а.с. 157-160)

Боржник ОСОБА_2 не надав доказів, за яких суд мав би можливість дійти висновку про відсутність боргу або його повне погашення.

Отже, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), є підставою для вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення, зокрема заходів спрямованих на перевірку майнового стану боржника, а тому подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановському Юрію Володимировичу на примусове проникнення до житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 1308,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, для проведення виконавчих дій - проведення перевірки наявності майна, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 24 травня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова