Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 395/604/16-ц

провадження № 61-40973св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Машинно-технологічна станція Ятрань»,

третя особа - Новомиргородська районна державна адміністрація,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Машино-технологічна станція «Ятрань» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року у складі судді: Орендовського В. А., та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 13 червня 2018 року у складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Голованя А. М., Суровицької Л. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Машино-технологічна станція «Ятрань» (далі - ТОВ «Машино-технологічна станція «Ятрань») про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 6,74 га, яка розташована на території Канізької сільської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач користувався цією земельною ділянкою на підставі договору оренди землі № 246 від 23 серпня 2006 року, строк дії якого спливає 25 жовтня 2016 року. У квітні 2016 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, але відповідач повідомив, що договір продовжено додатковою угодою від 06 травня 2015 року. Однак цю угоду з відповідачем позивач не укладала та не підписувала.

ОСОБА_1 просила визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 06 травня 2015 року до договору оренди землі про зміну і доповнення договору оренди землі № 246 від 23 серпня 2006 року, яка зареєстрована реєстраційною службою Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області за № 10774418 від 11 серпня 2015 року, щодо продовження строків дії оренди земельної ділянки ОСОБА_1 за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 6,74 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 13 червня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 06 травня 2015 року до договору оренди землі про зміну і доповнення договору оренди землі № 246 від 23 серпня 2006 року, яка зареєстрована реєстраційною службою Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області за № 10774418 від 11 серпня 2015 року, щодо продовження строків дії оренди земельної ділянки ОСОБА_1 за кадастровим номером НОМЕР_2, загальною площею 6,74 га, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що у справах про визнання недійсним договору, який має дефект волі та/або волевиявлення, підлягають доказуванню такі обставини: чи є правочин вчиненим, від чийого імені та ким він вчинений, відсутність вільного волевиявлення сторони договору на його укладення, зокрема належність підпису у договорі не особі від імені якої він укладений, невідповідність волевиявлення внутрішній волі сторони. Волевиявлення позивача на укладання додаткової угоди від 06 травня 2015 року до договору оренди землі про зміну і доповнення договору оренди землі № 246 від 23 серпня 2006 року не було.

При відхиленні доводів апеляційної скарги апеляційний суд вказав, що істотних порушень процесуальних норм при призначенні експертизи, які б мали наслідком обмеження прав відповідача, судом не встановлено. Суд першої інстанції вирішив питання про призначення експертизи з урахуванням позиції обох сторін. Відповідач не заперечував проти призначення судово-почеркознавчої експертизи, але заперечував щодо вибору експертної установи, що вказано ним у лист від 17 жовтня 2017 року (т. 2 а. с. 26). Однак відвід експерту відповідачем заявлено не було, а його сумніви в об'єктивності і неупередженості експертів ґрунтувалися на оцінці висновків експертів у інших справах. Отже права відповідача на участь у вирішенні питання про призначення експертизи були судом дотриманні. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не розглянув і не вирішив клопотання відповідача про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи є безпідставними та спростовуються протоколом судового засідання від 14 лютого 2018 року (т. 2 а. с. 110 - 111) з якого слідує, що суд оголосив клопотання, заслухав думку учасників процесу та постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

Аргументи учасників справи

У липні 2018 року ТОВ «Машино-технологічна станція «Ятрань» подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судово-почеркознавчу експертизу у справі проведено з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертних та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5. Висновок судово-почеркознавчої експертизи не є правильним у зв'язку з тим, що на дослідження суд надав недостатню кількість вільних зразків підпису позивача. Надані порівняльні об'єкти не відповідають досліджуваному об'єкту за часом виконання. Крім того, суд не розглянув клопотання відповідача про призначення повторної експертизи.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 направила відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_4, в якому просила у задоволені касаційної скарги відмовити, а оскаржені рішення залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що вимоги та доводи касаційної скарги є надуманими та не обґрунтованими. Касаційна скарга оформлена неналежним чином з порушенням законодавства. Оскаржені рішення є законними та обґрунтованими.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року продовжено ОСОБА_1 строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки НОМЕР_4, площею 6,74 га. у межах згідно з планом, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, яка видана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, який виданий Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області.

23 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстровано у Новомиргородському відділі КРФ ДП «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 жовтня 2006 року за № 180.

06 травня 2015 року від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань» укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 246 від 23 серпня 2006 року яким пункт 3.1. договору викладено в новій редакції, а саме - визначено строк дії договору до 31 грудня 2023 року, а також договір доповнено пунктом 5.3 згідно якого не дозволяється передача земельної ділянки в заставу та внесення права оренди земельної ділянки до статутного фонду. На підставі додаткової угоди відомості про право оренди за відповідачем внесено до Державного земельного кадастру.

Згідно висновку експерта № 1070/1073/17-27 від 04 січня 2018 року підписи від імені ОСОБА_1 виконані рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів не самою ОСОБА_1, а іншою особою.

При задоволенні позову суди зробили висновок, що додаткову угоду власник земельної ділянки особисто не підписував, що свідчить про відсутність волі орендодавця на її укладення.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 зробив висновок, що судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_9, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

При вирішенні спору, суди на підставі наданих сторонами доказів, встановили, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «орендодавець» в оригіналі угоди від 06 травня 2015 року про зміни до договору оренди від 23 серпня 2006 року виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою та зробили обґрунтований висновок про недійсність додаткової угоди на підставі статей 203, 215 ЦК України, оскільки вона не підписана орендодавцем, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони правочину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Машино-технологічна станція «Ятрань» залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат