Єдиний унікальний номер 236/1898/13-ц Номер провадження 22-ц/804/915/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ткачова О.М. в місті Красний Лимані (нова назва Лиман) Донецької області, у справі номер 236/1898/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2013 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулось Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.01.2011 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 19000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, станом на 14.06.2013 року утворилась заборгованість у загальній сумі 60314,83 грн., з яких: заборгованість за кредитом 14783,79 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 17,17 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 5699,66 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 36465,88 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна частина) 2848,33 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 60314,83 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 14783,79 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 17,17 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 5699,66 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 36465,88 грн., а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 грн. і 2848,33 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним заочним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_3 та подала заяву про перегляд заочного рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 2 січня 2019 року заяву

ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року залишено без задоволення.

1 лютого 2019 року відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року, та в задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено судом на припущеннях.

Банк не обґрунтував розмір пені, запропонований ним до стягнення у сумі 36465,88 грн., а суд в своєму рішенні не навів та не підтвердив розрахунок такої санкції (пені), що вказує на спірність розміру вказаної позовної вимоги.

Розмір заборгованості, як за кредитом, так і за іншими платежами, які суд стягнув на користь позивача, не відповідає фактичному розміру заборгованості.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи. Відповідач не отримувала ані позовну заяву, ані судові повістки.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» просив суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року відмовити.

При цьому зазначив, що судом першої інстанції направлялись повідомлення на адресу відповідача, що підтверджується відмовою в задоволення її заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідачка була проінформована про судові засідання відносно неї, подала дану заяву з метою затягування розгляду справи та уникнення відповідальності за кредитом.

Вважає розмір пені та розмір заборгованості за кредитом вірним, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до кредитного договору №N3DCC9FSQ0065 від 25.01.2011 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 , остання отримала кредит в розмірі 19000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7).

Відповідачка ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», про що свідчить власний підпис ОСОБА_2 в заяві позичальника (а.с. 7).

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 14.06.2013 року становить 60314,83 грн., з яких: заборгованість за кредитом 14783,79 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 17,17 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 5699,66 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 36465,88 грн., а також штрафи: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 2848,33 грн. (а.с. 5-6).

Задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк» в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користуванням кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте, з таким рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки воно ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 частини 3 цієї статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційним судом встановлено, що судове рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ухвалено заочно. Відповідачка ОСОБА_5 в апеляційній скарзі посилається на те, що вона належним чином не повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Матеріали цивільної справи не містять відомостей, що відповідачка ОСОБА_5 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Поштове повідомлення з судовою повісткою та копією позовної заяви повернулося до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 28).

Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Апеляційним судом встановлено, що 25.01.2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 19000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7).

Банк виконав свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит.

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем станом на 14 червня 2013 року її розмір складає в сумі 60314,83 грн., з яких: заборгованість за кредитом 14783,79 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 17,17 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 5699,66 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 36465,88 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна частина) 2848,33 грн. (а.с. 5-6).

Відтак, ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, чим порушила право позивача на повернення кредиту і отримання процентів за користування кредитом і ПАТ «Акцент-Банк» має право на захист порушеного права в судовому порядку.

Перевіривши наданий ПАТ «Акцент-Банк» розрахунок заборгованості, апеляційний суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, та пенею, сплата якої передбачена кредитним договором виходячи з наступного.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, позивач на підтвердження позовних вимог надав розрахунок заборгованості, який включає нараховані до сплати суми.

Проте відповідач, не погоджуючись із визначеним позивачем розміром заборгованості, в

порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надав належних, допустимих і достатніх доказів на його спростування.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги щодо необґрунтованого та недоведеного позивачем розміру заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та пенею і не підтвердженого належними та допустимими доказами.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що заборгованість по сплаті щомісячної комісії в розмірі 5699,66 гривень, не підлягає стягенню, оскільки встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Так, плата за послуги, що супроводжують кредит, зокрема компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача є незаконною.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-174цс16.

Що стосується нарахування штрафів в розмірі 500,00 грн. та 2848,33 грн., відповідно до пунктів 5.3. Умов надання споживчого кредиту, апеляційний суд вважає, що позивач не довів в цій частині свої позовні вимоги.

Зі змісту наведеного вище пунктів Умов надання споживчого кредиту видно, що штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу. Позивач не надав доказів нарахування штрафу за порушення строків платежів по грошовому зобов`язанню більше ніж на 30 днів.

Тому апеляційна скарга у цій частині є обґрунтованою.

З огляду на наведене вище та обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, а також порушив норми процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання позову до суду, за подання позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

ПАТ КБ «Акцент-Банк» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 603,15 грн. Тому, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 512,67 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП

НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором від 25.01.2011 року станом на 14.06.2013 року в розмірі 51266 (п`ятдесят одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. 84 коп., яка складається з:

- 14783 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 79 коп. заборгованості за кредитом;

- 17 (сімнадцять) грн. 17 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 36465 (тридцять шість тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 88 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () судовий збір в розмірі 512,67 грн.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 22 травня 2019 року.

Суддя :