РІШЕННЯ
16 травня 2019 року с.м.т.Шевченкове
Шевченківський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Тордія Е.Н. секретар судових засідань Сергієнко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу №637/339/19 (2/637/128/19) за позовом Органу опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, -
участь у справі приймали: представника позивача Чепіль ОСОБА_2 .
Зміст позовних вимог та фактичні обставини.
Органу опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , 26 листопада 2010 року звернулося до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про відібрання дитини у ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав та передати ОСОБА_3 органу опіки та піклування для подальшого влаштуванн.
Представник служби у справах дітей Чепіль К.О. просила позовні вимоги задовольнити. В обгрунтування вимог пояснила, що ОСОБА_1 має малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2014 році в зв`язку із вчиненням насильства над малолітньою ОСОБА_3 з боку батька ОСОБА_4 , дитина поставлена на облік, як така що опинилась в складних життєвих обставинах. Протягом чотирьох років службою у справах дітей здійснювався періодичний контроль за родиною, та з покращенням ситуації , відсутністю будь-яких нарікань від сусідів, депутатів за місцем проживання, лікувальних та учбових закладів , малолітню ОСОБА_5 6 квітня 2018 року , було знято з обліку служби. 01 березня 2019 року у даній родині помер менший хлопчик та відносно батька дитини, ОСОБА_4 відкрито кримінальне провадження за ст.115 Карного Кодексу України, який знаходиться в ізоляторі тимчасового утримання. Малолітня ОСОБА_5 є інвалідом та має захворювання Дауна, проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 Після повторного обстеження умов проживання та утримання дитини службою встановлено, що родина має низький матеріальний рівень, санітарно-гігієнічні умови для проживання дитини не відповідають нормам. Дитина за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги спеціалістів та батьки зневажливо віднеслись до розвитку дитини, нагляду за станом здоров`я.
Тому службою у справах дітей 07 березня 2019 року ,повторно взято на облік служби малолітню ОСОБА_3 як дитину, що зазнала психологічного насильства.
Також на засіданні комісі було розглянуто звернення ТОВ «Телеканал СТБ» щодо вилучення малолітньої дитини ОСОБА_3 із родини ОСОБА_1 , де було прийнято рішення про доцільність вилучення дитини з родини матері без позбавлення її батьківських прав.
Враховуючи викладене просить вилучити малолітню ОСОБА_5 з родини без позбавлення батьківських прав та передати органу опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області для подальшого влаштування.
В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог щодо доньки, ОСОБА_3 та її вилучення з родини , без позбавлення її батьківських прав заперечувала, та пояснила, що, донька народилась в 2010 році та має інвалідність з народження. Нею постійно здійснюється нагляд за станом здоров`я дитини, її вихованням, проводяться профілактичні щеплення та проходження реабілітації в спеціальних для цього закладах. Також зазначила, що не має змоги працевлаштуватися, так як її дитина є інвалідом, яка потребує постійного догляду, піклування. Вона , виконує всі батьківські обов`язки, відносно своєї доньки. Родина має своє житло , донька забезпечена матеріально. Їй надається необхідна увага , враховуючи її стан. Вимоги позивача , вважає безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні.
Суд заслухавши представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного.
Мотивувальна частина та застосовані правові норми.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно свідоцтва ( серія НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області від 29 грудня 2010 року) ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками відповідно вказано: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .
З довідки №105/02-29 Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, від 19 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_3 значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають в будинку який придбали за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідок, офіційних попереджень, актів обстеження сім`ї, службою у справах дітей Шевченківської райдержадмінстрації Харківської області за № 178 від 15 березня 2019 року , зроблено висновок про доцільність вилучення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з родини ОСОБА_1 , так як вона нехтує батьківськими обов`язками за доглядом дитиною-інвалідом, з подальшим влаштуванням дитини до спеціалізованого будинку-інтернату для навчання і соціальної корекції.
Малолітня дитина ОСОБА_3 перебуває на медичному обліку з діагнозом: синдром Дауна, що підтверджується висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 19 березня 2019 року №23 (а.с.23-25).
З матеріалів справи, а саме: довідок №1009/01/19 Шевченківського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області від 26 березня 2019 року; №01-17/115 від 25 березня 2019 року, №186 від 04 квітня 2019 року наданих Шевченківською ЦРЛ Харківської області та довідки №16 директора Шевченківського ІРЦ від 01 квітня 2019 року вбачається, ОСОБА_1 здійснюється нагляд за станом здоров`я за малолітньою дитиною ОСОБА_3 , проводяться обстеження, профілактичні щеплення, проходження реабілітації в Харківському обласному будинку «Зелений гай». Створені належні умови для проживання та виховання дитини-інвалідая, яка потребує постійного догляду та сторонньої допомоги. Також ОСОБА_1 на обліку у поліції не перебуває і до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася.
Частиною 1 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено ,що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток.
Відповідно до ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Відповідно до п.2-5 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Із роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В судовому засіданні відповідач засвідчує, що вона не втратила інтересу до дитини, має бажання та можливості утримувати та виховувати її. Донька ,кожного року проходить відповідне лікування в спеціальному закладі , який вона відвідує та спостерігає за розвитком дитини, забезпечує її усім необхідним за для проживання та розвитку. Події, які відбулись у її родини, спонукали її переглянути ставлення до чоловіка, доньки та її подальшого розвитку. Вважає ,що вона спроможна і в подальшому забезпечувати своїй дитини належний розвиток і забезпечення, а також батьківську турботу.
Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідача, які б свідчили про ухилення нею від виховання своєї дитини, і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав позивачем до суду не надано.
Оскільки дії відповідача засвідчують, що вона не втратила інтересу до дитини, має бажання та можливості утримувати та виховувати її, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про дитину, суд вважає доцільним і таким що відповідає інтересам дитини не відбирати дитину від матері без позбавлення її батьківських прав, при цьому поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.
Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги органа опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої ОСОБА_3 від неї без позбавлення її батьківських прав з подальшим влаштуванням до спеціального будинку-інтернат, стягненням аліментів задоволенню не підлягають.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір залишаеться за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 223, 259-268 ЦПК України; ст.ст.150, 164, 170 Сімейного кодексу України; ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р.; Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року; п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року, суд,-
Позовну заяву Органу опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадженн
СУДДЯ