Провадження № 2/234/553/19
05 квітня 2019 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Кравченко О.Ю.,
при секретарі Каліберді А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Краматорську цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний ОСОБА_1 «Індустріалбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
В судове засідання представник позивача не зявився, просив справу слухати без участі представника, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, -
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Відповідно до статуту ПАТ АКБ «Індустріалбанк» від 11.06.2018 року, він є правонаступником ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (а.с.50-52).
Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.
Згідно ст. 1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 року №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.
При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.
Отже, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане виключно в інтересах сімї, а зобовязання в інтересах сімї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, виникає в разі визнання за подружжям права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за договором.
Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_3 була надана згода на укладення кредитного договору відповідно до її заяви у кредитному договорі від 08.11.2012 року
В період шлюбних відносин, відповідно до ст.65 СК України подружжя мають спільний обовязок по зобовязанням за кредитним договором, який був укладений в інтересах сімї.
При цьому суд звертає увагу, що виникнення обовязку другого з подружжя не повязується з фактом надання ним згоди на вчинення правочину, а визначальним є укладення правочину в інтересах сімї та використання отриманого за договором в інтересах сімї.
Сам факт перебування відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі під час укладання одним із подружжя кредитного договору, за умови відсутності доказів використання отриманих коштів в інтересах сімї, не є безумовною підставою для солідарної відповідальності іншого подружжя.
Позивачем не надано доказів того, що отримані за кредитним договором кошти були використані позичальником в інтересах сімї.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 150,55 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 1762,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 19, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний ОСОБА_1 банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.
Суддя Краматорського міського суду ОСОБА_4