ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 495/7838/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/240/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 серпня 2018 року у складі судді Прийомової О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, Білгород-Дністровської міської ради, треті особи: міськрайонне управління у Білгород-Дністровському районі та м.Білгороді-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання незаконними та скасування рішень Білгород-Дністровської міської ради, скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, визнання договорів купівлі-продажу недійсними (а.с.2-13 виділених матеріалів).

Позовна заява, мотивована тим, що земельні ділянки площею по 0,0096 га за адресою АДРЕСА_1,рішеннями Білгород-Дністровської міської ради від 05 червня 2015 року та 21 червня 2016 року відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та передани їм у власність для будівництва індивідуальних гаражів.

При цьому ОСОБА_6, з метою ускладнення (унеможливлення) повернення земельної ділянки у стан, в якому вона знаходилась до прийняття міськрадою оскаржуваних рішень, 18 серпня 2018 року відчужила 2 земельні ділянки по 0,0024 га ОСОБА_4

Посилаючись на те, що насправді зазначені земельні ділянки знаходяться під об'єктом нерухомого майна (будівлі та споруди котельної), який належить йому на праві власності з 2007 року; що саме йому рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 06 серпня 2009 року було надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 10 років, що належне йому на праві власності нерухоме майно передано 30 жовтня 2007 року в іпотеку ПАТ «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 просив задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року відкрито провадження по справі.

30 серпня 2018 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити органам Державної реєстрації прав на нерухоме майно, органам нотаріату вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) речових прав відносно спірних земельних ділянок та до вирішення справи по суті накласти арешт на земельні ділянки, а також заборонити будь-яким особам вчиняти дії відносно земельних ділянок та на земельних ділянках.

В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_5 зазначив, що відповідачі та інші особи вчиняють дії щодо знищення його майна, пошкодження покриву земельної ділянки, на якій знаходиться належне йому на праві власності нерухоме майно, будівництво нових об'єктів, що взагалі унеможливить виконання рішення суду, у випадку його задоволення (т.1а.с.16-19).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 серпня 2018 року заява ОСОБА_5 задоволена.

Заборонено органам Державної реєстрації прав на нерухоме майно, органам нотаріату вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) речових прав відносно:

- земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_1, площа (га): 0.0096, адреса: АДРЕСА_2

- земельної ділянки Кадастровий номер: НОМЕР_2, площа (га): 0.0024, адреса: АДРЕСА_3;

- земельної ділянки Кадастровий номер: НОМЕР_3, площа (га): 0.0024, адреса: АДРЕСА_4;

- земельної ділянки, Кадастровий номер: НОМЕР_4, площа (га): 0.0024, адреса: АДРЕСА_5;

- земельної ділянки Кадастровий номер: НОМЕР_5, площа (га): 0.0024, адреса: АДРЕСА_6.

Крім того, до вирішення справи по суті накладено арешт на вищевказані земельні ділянки та заборонено будь-яким особам вчиняти дії відносно вказаних земельних ділянок та на зазначених земельних ділянках дій щодо: будівництва, часткового будівництва, обладнання, переобладнання, реконструкції, часткового зносу, зносу, перепланування, капітального чи поточних ремонтів (окрім необхідного усунення наслідків аварій, стихійних лих), встановлення будь-яких провідних чи безпровідних систем, знеструмлення, передачі об'єкту у володіння та користування (у тому числі найм) будь-яким іншим особам, використання у підприємницькій діяльності (у тому числі шляхом надання будь-яким третім особам, для здійснення ними своєї підприємницької діяльності).

Судове рішення мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки із забороною відповідачам вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження земельними ділянками, може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволені позову ОСОБА_5 (а.с 26-31).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просить ухвалу суду скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незаконності ухвали, яка полягає у не наданні доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову (т.1а.с.98-105,138-142).

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_5 та ОСОБА_2, дослідивши виділені матеріалисправи та додані представниками сторін докази в суді апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заяв сторін, які приєднались до апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із доцільності вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту, забороні органам Державної реєстрації вчиняти дії щодо реєстрації речових прав відносно спірного майната забороною відповідачам вчиняти будь-які дії щодо спірних земельних ділянок, оскільки невжиття цих заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна відповідачами та переходу права власності до третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_5 просив визнати незаконними рішення Білгород-Дністровської міської ради, їх скасування та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, визнання правочинів недійсними.

Як вбачається із поданої позовної заяви предметом поданого позову є неправомірність передачі у власність відповідачів земельних ділянок, які знаходяться під об'єктом нерухомого майна (будівлі та споруди котельної, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1), яке належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та територіальною громадою м.Білгород-Дністровський в особі Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та стосовно якої позивачу було надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою (т.1а.с.2-12).

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На зазначене суд уваги не звернув, як і не врахував відсутність безпосереднього зв'язку між заявою про забезпечення позову та предметом позову у цій справі, їх співвідношення, класифікацію позову, а також необхідність вжиття забезпечувальних заходів відповідно до їх мети.

Заявлений ОСОБА_5 не є позовом про присудження або про визнання права, а відноситься до перетворювальних позовів. Останні мають місце у тому разі, коли позивач вимагає від суду перетворити існуючі правовідносини між ним і відповідачами, а саме: змінити їх чи припинити. Такі позови випливають із суб'єктивного права особи в односторонньому порядку змінювати або припиняти певні правовідносини. Тому у разі звернення до суду із перетворювальним позовом він забезпеченню не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції, на порушення вимог ст.ст.149-150 ЦПК України, застосував заходи забезпечення позову, які безпосередньо не пов'язані із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_5, як фізична особа, не додав до позовної заяви копію договору купівлі-продажу від 25 вересня 2007 року, укладеного між ним та територіальною громадою, згідно якого йому на праві власності належать будівлі та споруди котельної, що знаходяться у АДРЕСА_1.

Відсутній цей договір й у виділених матеріалах, які надійшли до апеляційного суду, та не наданий він представником позивача для огляду і в апеляційному суді.

Проте, як вбачається із змісту іпотечного договору, укладеного 30 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем (далі-ФОП) ОСОБА_5, останній передав в іпотеку будівлі та споруди котельної, що знаходяться у АДРЕСА_1. та належать йому, саме як фізичній особі-підприємцю.

Дані про те, що діяльність ФОП ОСОБА_5 припинена виділені матеріали не містять.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про вжиття заходів забезпечення за позовом фізичної особи ОСОБА_5, який не є власником будівель та споруд котельної.

Апеляційним судом також встановлено, що згідно листа виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 14 березня 2019 року, земельні ділянки «АДРЕСА_1 та «АДРЕСА_2», «АДРЕСА_3»,«АДРЕСА_4», «АДРЕСА_5» мають різні юридичні адреси та не можуть бути тими самими ділянками.

При прийняті рішень органом місцевого самоврядування щодо відведення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у власність земельних ділянок у АДРЕСА_2, АДРЕСА_5, зазначені земельні ділянки, були вільними від забудови.

Обставини, викладені у зазначеному листі підтверджено й змістом доданих до виділених матеріалів копій рішень Білгород-Дністровської міської ради від:

-05 червня 2015 року №1313-VI;

-16 вересня 2016 року № 163- VII;

-30 грудня 2015 року №21- VII;

-23 жовтня 2015 року №1435-VI;

-06 серпня 2009 року №785-V;

-21 лютого 2008 року №715- V;

-11 вересня 2007 року №341- V.

а також Планом розміщення земельних ділянок, розташованих на АДРЕСА_5.

Колегія суддів також зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що земельні ділянки, передані органом місцевого самоврядування відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у власність, знаходяться під належним будь-кому на праві власності нерухомим майном.

За таких обставин, вжиття заходів забезпечення позову не можна визнати правильним, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 серпня 2018 року про забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков