ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/441/18 Номер провадження 22-ц/814/1221/19Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Пікуль В.П., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 березня 2019 року (час постановлення ухвали та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність працівників державної виконавчої служби,

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06 березня 2019 року скаргу боржника ОСОБА_3 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність працівників Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, що полягають у відмові в скасуванні арешту на зарплатний картковий рахунок ОСОБА_3

Скасовано арешт, накладений Полтавським районним ВДВС ГТУЮ з зарплатного карткового рахунку фізичної особи НОМЕР_1 в UAH та платіжної картки випущеної під даний рахунок, відкритого 23.03.2016 року у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_3 (а.с.14-17).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06.03.2019 року, прийняти постанову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявниця просила визнати протиправною бездіяльність невизначеного кола осіб, а тому визнав протиправною бездіяльність всіх без винятку працівників органу державної виконавчої служби.

З постанови від 13.09.2018 року ВП №57121692 чітко вбачається, що арешт на рахунки, з яких ОСОБА_3 просить зняти арешт, не накладався, а навпаки органом виконавчої служби попереджено банк про заборону накладання арешту на такі рахунки, у зв'язку з цим суд навіть не визначився з предметом оскарження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини та приписи ЗУ «Про виконавче провадження», стверджує про законність і обґрунтованість судового рішення, що оскаржується. Окрім того, у відзиві підкреслюється, що ухвалене судом першої інстанції рішення не може вплинути на права стягувача ОСОБА_2, оскільки виконавчі провадження, за якими проводилося стягнення коштів на його користь закінчені у зв'язку їх виконанням судових рішень.

Суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2018 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі № 545/441/18 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 3% річних за невиконання грошових зобов'язань в розмірі 1 807 грн. 78 коп., інфляційні втрати в розмірі 12 062 грн. 85 коп., а всього стягнуто 13 870 гривень 63 копійки, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 гривні 80 коп.

07.09.2018 року державним виконавцем Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавчі провадження №57121692 та №57121854 з виконання виконавчих листів № 545/441/18.

Постановою державного виконавця Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 13.09.2018 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_3, що містяться на рахунках банків та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім рахунків для соціальних виплат, заробітної плати та пенсії (а.с.12).

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність працівників державної виконавчої служби, просила визнати неправомірними бездіяльність працівників Полтавського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області, що полягають у відмові в скасуванні арешту на зарплатний картковий рахунок ОСОБА_3, та скасувати арешт, накладений Полтавським районним ВДВС ГТУЮ на зарплатний картковий рахунок фізичної особи НОМЕР_1 в UAH та платіжну картку, випущену під цей рахунок 23.03.2016 року у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених вимог стверджувалося, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження неправомірно накладено арешт на картковий рахунок по заробітній платі.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що посадова особа, наклавши арешт на зарплатний картковий рахунок фізичної особи боржника, поставила ОСОБА_3 у скрутне матеріальне становище.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», статтею третьою якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Зі змісту норм Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» вбачається, що предметом розгляду скарг можуть бути дії, бездіяльність або ж рішення конкретних службових осіб органів державної виконавчої служби, у разі обґрунтованості скарги суд покладає обов'язок відновити порушене право чи інтерес учасника виконавчого провадження на конкретну службову особу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції визнав неправомірною бездіяльність невизначених працівників Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, що є неприпустимим.

Як вбачається зі змісту поданої скарги і судового рішення, що оскаржується, підставами для визнання незаконною бездіяльності державного виконавця є факт накладення арешту на картковий зарплатний рахунок і відмова державного виконавця зняти накладений арешт.

У матеріалах справи містяться такі докази, що стосуються суті пред'явлених вимог: світлокопія довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про зарплатний картковий рахунок на ім'я ОСОБА_3 (а.с.3), світлокопія постанови про арешт коштів боржника (а.с.12).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 березня 2019 року зобов'язано Полтавський РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області надати суду матеріали виконавчих проваджень (а.с.7), проте у матеріалах справи відсутні дані про отримання судом витребуваних документів.

Таким чином, у справі відсутні належні і допустимі докази про те, що ОСОБА_3 зверталася до Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області з вимогою про зняття арешту. Отже, висновки суду першої інстанції про неправомірну бездіяльність державного виконавця не є обґрунтованими.

Окрім того, аналіз норм розділів VII i IX ЗУ «Про виконавче провадження», а також Додатку до Закону (Перелік майна, на яке не може бути звернуте стягнення…) свідчить про те, що Закон не містить категоричної безумовної заборони звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Ні в скарзі, ні у рішенні суду першої інстанції не наведено обґрунтованих доводів відносно порушення державним виконавцем умов звернення стягнення на заробітну плату боржника, передбачених ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст постанови від 13.09.2018 р. ВП №57121692, у якій зазначено про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3, що містяться на рахунках банків та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім рахунків для соціальних виплат, заробітної плати та пенсії.

Таким чином, в діях державного виконавця Полтавського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області не вбачається ознак як протиправної бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо зняття арешту з рахунків боржника, так і протиправності винесеної цим органом постанови від13.09.2018 р. ВП №57121692року про арешт коштів боржника.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Долучені до відзиву на апеляційну скаргу світлокопії постанов державного виконавця не можуть бути прийняті до уваги в силу положень ч.3 ст.367 ЦПК України, а той факт, що зазначені постанови винесені державним виконавцем після ухвалення оскаржуваного рішення навпаки свідчить про існування законного інтересу ОСОБА_2

Оскільки апеляційна скарга задоволена, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений останнім за подачу апеляційної скарги у розмірі 384,20 грн. (а.с.41).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст. 374, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 березня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 квітня 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: В.П.Пікуль

В.М.Триголов