Провадження № 2/638/317/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Соколенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення майнової частки у натурі, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати частки співвласників у розмірі Ѕ частки у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та Ѕ частки у праві власності на вказане домоволодіння для ОСОБА_3 ; виділити йому в натурі частку у праві власності на спірне домоволодіння згідно третього варіанту експертизи № 7658 від 28.09.2016 року проведеної Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони у справі є співвласниками домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Десятої державної нотаріальної контори Бікінєєвою І.А., та зареєстрованого у реєстрі за номером 2-2850, а також на підставі угоди про поділ спадкового майна, посвідченої державним нотаріусом Десятої державної нотаріальної контори Бікінєєвою І.А., та зареєстрованого у реєстрі за номером 2-2855. Право власності сторін на спірне домоволодіння зареєстроване Харківським міським БТІ 03.04.1995 року за номером 58708. Оскільки ані в угоді про поділ спадкового майна, ані у свідоцтві про реєстрацію права власності на спірне домоволодіння не визначено частки співвласників у праві власності, то дане домоволодіння належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Між співвласниками часто виникають сварки та непорозуміння з приводу спільного користування майном, тому для продовження зручного та безконфліктного користування домоволодінням вважає за необхідне здійснити виділ частки у праві власності. Вважає найбільш прийнятний для сторін варіант розподілу домоволодіння є ІІІ варіант експертизи № 7658 від 28.09.2016 року проведеної Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М.С.Бокаріуса.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, який ухвалою суду від 18.05.2016 року прийнятий до спільного провадження з первісним позовом.

Згідно уточнених позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні первісного позову, визнати недійсним договір про поділ спадкового майна від 01.03.1996 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2-2855; визнати за нею та ОСОБА_4 право власності на майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , по Ѕ частині за кожним; стягнути з відповідача за зустрічним позовом на її користь судові витрати.

Представник позивача підтримав первісний позов, просив його задовольнити, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог та відмовити у їх задоволенні.

Представник позивача за зустрічним позовом надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги, відмовити у задоволенні первісного позову. Також, надав суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 дізналась про порушення свого права, а також про порушення права ОСОБА_4 в той момент коли було подано позовну заяву ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року, так як після зустрічі з адвокатом, який надав правове роз`яснення щодо поданого позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зрозуміли про порушення свого права. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказала про те, що співвідповідачі уклавши угоду про поділ спадкового майна від 01.03.1995 року, мали намір та виявили волю, яка направлена на те, щоб подарувати брату ОСОБА_1 частину майна, яке належало співвідповідачам на праві приватної власності згідно заповіту від 19.01.1985 року, який склала ОСОБА_5 , з метою надати брату житла у власність для проживання. Тобто воля спадкодавця була направлена на усунення від спадкування позивача за первісним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , по 1/3 частині кожному, згідно свідоцтв про право на спадщину від 01.03.1995 року, після смерті матері ОСОБА_5 .

Згідно угоди про поділ спадкового майна від 01.03.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори, укладеної між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , спадкоємцями в рівних частках після померлої ОСОБА_5 , на житлові будинки з надвірними будівлями АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 переходить право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

19.01.1985 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Харківського обласного державного нотаріального архіву Новік Т.М., реєстровий № 2-43, згідно якого все належне їй майно заповіла в рівних частках дочці ОСОБА_6 та сину ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 17877 від 07.12.2016 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Я.Є., реєстровий № 845, спадкоємцем майна ОСОБА_1 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_2 , спадщина складається з Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 надвірними будівлями, АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 370 ЦК України передбачає, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Ухвалою суду від 22.06.2016 року за клопотанням представника позивача з метою визначення можливості виділу часток співвласників спірного житлового будинку, призначена будівельно технічна експертиза.

На виконання ухвали суду від 22.06.2016 року Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса надано висновок судової будівельно технічної експертизи № 7658 по даній цивільній справі, згідно висновку якого запропоновано шість варіантів розподілу домоволодіння АДРЕСА_1 . Не потребують виконання додаткових будівельних робіт варіанти І та ІІ розподілу. Найменший відступ від ідеальних часток запропонований в ІІ та V варіанті розподілу. Визначення ступеня зручності користування виділеною частиною домоволодіння не входить до компетенції експерта будівельника.

Згідно варіанту № ІІ вказаного експертного дослідження співвласнику ОСОБА_4 на Ѕ частку спірного домоволодіння підлягає виділу житлові приміщення в літ. «А-1», № 2-4 площею 12,7 кв.м.; в літ. «А1-1» № 2-3, площею 19,9 кв.м.; в літ. «а4», №№ 2-1 (кухня), 2-2 (санвузол), площею 5,8 кв.м. та 2,2 кв.м. відповідно, разом по житловим 40,6 кв.м.; по надвірним спорудам літ. «а5» тамбур; № 3 ворота; літ. «Б» - літня кухня. Усього арифметична частина складає 47/100.

Другому співвласнику ОСОБА_3 на Ѕ частку спірного домоволодіння підлягає виділу по житлових будівлях в літ. «А-1» №1-3 площею16,2 кв.м.; в літ. «А1-1» № 1-6 площею15,5 кв.м., № 1-2 кухня, площею 10,7 кв.м.; кухня літ. «а», приміщення № 1-7, площею 11,6 кв.м.; санвузол літ. «а2», приміщення № 1-9, площею 5,5 кв.м., разом по житловим 59,5 кв.м.; по надвірним будівлям - літ. «а1» прибудова; літ. «а3» ганок; І вимощення; № 2 огорожа. Усього арифметична частина складає 53/100.

По запронованому варіанту ОСОБА_4 виділяється приміщень і будівель на суму 92087 грн., ОСОБА_3 на суму102457 грн.; ідеальні частки співвласників будуть мати вигляд: Мозгового В.Я. 47/100; ОСОБА_3 53/100.

Оскільки будинок розподілено на дві ізольовані квартири, які мають окремі входи та виходи, системи водопостачання, каналізації, електропостачання, газопостачання та опалення, роботи щодо перепланування та переобладнання не визначалися експертом.

Відступ від ідеальної частки від будівель та споруд які підлягають розподілу складає 813 грн. або 0,4 %.

Враховуючи те, що варіант № ІІ вказаного експертного дослідження не потребує додаткових будівельних робіт, передбачає найменший відступ від ідеальних часток, найбільш відповідає інтересам сторін та є пропорційним виділеним ідеальним часткам у спірному домоволодінні, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного позову про визначення частки співвласників у спірному домоволодінні та виділення часток в натурі згідно варіанту № ІІ зазначеного у висновку судової будівельно технічної експертизи № 7658, наданого Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна від 01.03.1996 року, то суд до цих правовідносин застосовує ЦК 1963 року, що діяв на час їх виникнення.

Згідно ст.71 ЦК України (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст.80 ЦК України (1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Враховуючи викладене, а також те, що згідно цивільного законодавства, що діяло на час виникнення правовідносин та відповідно до діючого на теперішній час ЦК України, сплив трирічний строк позовної давності, ОСОБА_3 не наведено жодної поважної причини пропуску цього строку, юридична необізнаність, що мала місце досить тривалий час суд не може вважати поважною причиною пропуску строку, що також підтверджується тим, що оскаржувана угода посвідчена нотаріусом, яка встановлювала особи сторін цієї угоди, перевіряла їх дієздатність, а ОСОБА_3 в той час не була позбавлена можливості отримати роз`яснення щодо змісту оскаржуваної угоди.

Таким чином, суд не вбачає законодавчо визначених підстав для задоволення зустрічного позову та не приймає доводи ОСОБА_3 щодо складання заповіту померлою матір`ю лише на двох дітей, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після померлої ОСОБА_5 , а прийняття спадщини за заповітом є правом, а не обов`язком.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 2445 грн. та витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 1816,65 грн.

Керуючись ст.ст. ЦПК України, ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про виділення майнової частки у натурі, - задовольнити частково.

Визначити частки співвласників у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_4 100 частин, ОСОБА_3 53/100 частин.

Виділити в натурі частку у розмірі 47/100 частин ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 : житлові приміщення в літ. «А-1», № 2-4 площею 12,7 кв.м.; в літ. «А1-1» № 2-3, площею 19,9 кв.м.; в літ. «а4», №№ 2-1 (кухня), 2-2 (санвузол), площею 5,8 кв.м. та 2,2 кв.м. відповідно, разом по житловим 40,6 кв.м.; по надвірним спорудам літ. «а5» тамбур; № 3 ворота; літ. «Б» - літня кухня.

Виділити в натурі частку у розмірі 53/100 частин ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 : житлові приміщення в літ. «А-1» №1-3 площею16,2 кв.м.; в літ. «А1-1» № 1-6 площею15,5 кв.м., № 1-2 кухня, площею 10,7 кв.м.; кухня літ. «а», приміщення № 1-7, площею 11,6 кв.м.; санвузол літ. «а2», приміщення № 1-9, площею 5,5 кв.м., разом по житловим 59,5 кв.м.; по надвірним будівлям - літ. «а1» прибудова; літ. «а3» ганок; І вимощення; № 2 огорожа.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 813 грн.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2445 грн. та за проведення судової будівельно технічної експертизи у розмірі 3633,30 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: