ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8005/18

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/264/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.,

секретар - Позняк О.М.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2018 року у складі судді Коверзнев В.О., повний текст якого складений 30.11.2018 року в м. Чернігові,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 12 119 грн. 85 коп. заборгованості за кредитним договором від 13.04.2013 року № б/н, з яких: 4 708 грн. 92 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 6 525 грн. 92 коп. пені, 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина), 553 грн. 33 коп. штрафу (процентна складова), посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість, чим порушує права та інтереси позивача. Просив стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 1 762 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати заочне рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи скарги зводяться до того, що позивачем були надані суду усі належні докази на підтвердження укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач висловив свою згоду на укладення кредитного договору, про що засвідчив особистим підписом на анкеті - заяві, отже суд повинен був взяти до уваги, що факт отримання 13.04.2013 року останнім кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 строком дії до жовтня 2016 року позивачем доведений.

Звертає увагу суду і на те, що відповідачем не спростована відсутність заборгованість та належне виконання умов договору.

Не перевірив суд розрахунок заборгованості та доводи позивача про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість у тому числі, відсотки, пеню, комісії, а отже, визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду документального підтвердження факту надання відповідачу кредиту, копію Пам'ятки клієнта та повний текст Умов та Тарифів банку, а лише надав витяг з Умов та витяг з Тарифів позивача, які не підписані позичальником, таким самим чином не довів факту укладення між сторонами договору.

З таким висновком не можна погодитись, оскільки він не відповідає вимогам матеріального і процесуального закону та обставинам даної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» і ОСОБА_3 13.04.2013 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 4 000 грн. 00 коп. на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту (а. с. 9, 10).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, Акціонерним товариством КБ «Приватбанк», публічно пропонується невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого і публікуються Умови та правила, які є публічною офертою, що містять умови і правила надання послуг банком його клієнтам, тобто, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

В статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Також відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та правил передбачено, що в разі непогашення позичальником боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Згідно з ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф + 5 % від суми позову.

Пунктами 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Умов та правил встановлено, що Банк має право дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що факт укладення між сторонами договору підтверджений належним чином, позивачем надані докази у вигляді анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Умов та правил, Тарифів Банку та розрахунку заборгованості, які свідчать про те, що ОСОБА_3 отримав кредит на платіжну картку та користувався кредитними коштами, в зв'язку з чим зобов'язаний був повернути Банку суму заборгованості, адже умови договору виконував не належним чином.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Проте позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, цивільно - правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

У той самий час умовами кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів.

Тобто штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15 та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 січня 2018 у справі № 554/2743/14-ц.

Також із наданого суду апеляційної інстанції позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 103 - 105) слідує, що станом на 18.07.2018 року заборгованість відповідача по тілу кредиту складає 3 575 грн. 90 коп., по відсоткам - 1 165 грн. 94 коп., по пені - 6 324 грн. 68 коп., по штрафам - 1 053 грн. 33 коп., загальна сума заборгованості - 12 119 грн. 85 коп.; згідно з розрахунком, наданим суду першої інстанції (а. с. 7 - 8) заборгованість по відсоткам складає 4 708 грн. 92 коп., по пені - 6 425 грн. 92 коп., по штрафам - 1 053 грн. 33 коп., загальна сума заборгованості - 12 119 грн. 85 коп.

Виходячи з того, що позовна вимога про стягнення тіла кредиту не була предметом розгляду судом першої інстанції, а також беручи до уваги норму закону про заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, остаточному стягненню на користь позивача з ОСОБА_3 підлягають відсотки за користування кредитом в розмірі 1 165 грн. 94 коп. і штрафи в сумі 1 053 грн. 33 коп. (фіксована частина та процентна складова), а всього заборгованість на суму 2 219 грн. 27 коп.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивач довів обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а відповідач, в свою чергу, не скористався наданими йому процесуальним законом правами та не спростував доводів позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з пропорційності задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 806 грн. 62 коп. судових витрат, понесених в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13.04.2013 року № б/н в сумі 2 219 грн. (дві тисячі двісті дев'ятнадцять) грн. 27 коп., з яких: 1 165 грн. 94 коп. відсотки за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 553 грн. 33 коп. штраф (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 806 грн. 62 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: