Справа № 541/1365/19
Провадження №2/541/816/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2019 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарі Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

27.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 2005 року. В 2015 році відповідач переїхав на інше місце проживання в будинок розташований в АДРЕСА_1 , де з того часу і проживає. Вони між собою жодних відносин не підтримують. Сімейні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння і поваги один до одного. Шлюб просила розірвати, своєї згоди на примирення не надала.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Пояснив, що дійсно не проживає разом з позивачкою, але заперечує проти розірвання шлюбу з підстав наявності між ними майнового спору. ОСОБА_3 свою згоду на розірвання шлюбу, якщо позивачка віддасть йому неправомірно отриману 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в якому він проживає. Клопотань про надання строку для примирення заявляти не буде.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Спільно не проживають з 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по стягненні судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Вимога позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь витрат в сумі 1600 грн. до задоволення не підлягає, оскільки позивачкою не надано суду жодних доказів, які свідчать про те, що такі витрати нею були понесені при розгляді даної справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 268 ЦПК України ст.ст. 104; 105; 112, 114, 115 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб зареєстрований у відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №257 від 02 вересня 2005 року між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвати.

Шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко