справа № 362/547/18 головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
провадження № 22-ц/824/7512/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року в частині забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 191 984 грн. основного боргу, 4 528 грн. 71 коп. - три відсотки річних, 16 078 грн. 89 коп. інфляційні нарахування, 1 101 988 грн. 16 коп. - пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення, що разом становить 1 314 579 грн. 76 коп.

28 лютого 2018 року ОСОБА_3 також подав заяву, в якій просив змінити захід забезпечення позову, застосований ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року, іншим, а саме зняти арешт з будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та заборону вчиняти будь-які дії щодо його відчуження, передачі у користування (оренду, суборенду тощо) іншим юридичним та фізичним особам, використовувати земельну ділянку у якості застави у цивільно-правових стосунках, та накласти арешт на: земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0049 площею 0,237 га та площею 0,1319 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташовані по АДРЕСА_2 , земельна ділянка б/н, форма власності АДРЕСА_3 , форма власності приватна, загальна вартість нерухомого майна 309 540 гривень; домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_4 , форма власності приватна, загальна вартість нерухомого майна 427 363 гривні; житловий будинок, розташований по АДРЕСА_5 , форма власності приватна, загальна вартість нерухомого майна 25 304 гривні.

Заява обґрунтована тим, що між сторонами виник спір щодо повернення боргу, який відповідач не повертає добровільно. Ухвалою суду від 02 лютого 2018 року накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, вказане майно належать іншим особам, а не відповідачу у справі. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано нерухоме майно, на яке ОСОБА_3 просить накласти арешт у заяві про заміну одного заходу забезпечення позову іншим. На даний час відповідач може відчужити майно, після чого повернення коштів позивачу буде неможливим, а тому є необхідність вжити заходи забезпечення позову.

УхвалоюВасильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі та вважає, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 , форма власності приватна, загальна вартість нерухомого майна 427 363 грн.через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що арешт на вказане нерухоме майно було накладено помилково. Домоволодіння було придбано ОСОБА_1 у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2009 року. Враховуючи те, що при реєстрації права власності БТІ допустило помилку в номері будинку, а також беручи до уваги введення у дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 вирішила здійснити перереєстрацію житлового будинку та земельної ділянки. Після отримання 03 липня 2019 року довідки сільської ради апелянт звернулася з заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, однак, отримала рішення про відмову у державній реєстрації. Оскаржуваною ухвалою було накладено арешт на майно, що належить особі, яка не є стороною спору про повернення позики та володіє ним на законних підставах. На сьогодні ОСОБА_1 позбавлена можливості у повній мірі користуватися та розпоряджатися майном, що належить їй на праві приватної власності.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, відповідає заявлений позовним вимогам, беручи до уваги співрозмірність заявлених вимог вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, на стадії апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушено її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції встановлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав та обов`язків, виходячи з ухваленого рішення.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спір, що випливає з договору позики. Загальна сума боргу, яку просить стягнути позивач з відповідача, становить 1 314 579 грн. 76 коп.

Разом з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, ОСОБА_3 надав суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому було зазначено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить, зокрема, домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_4 загальною площею 168,9 кв.м., житловою площею 82,9 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна - 427 363 грн. Вказане нерухоме майно належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 від 18 серпня 2008 року, виданого Данилівською сільською радою (а.с.30).

Оскаржуючи ухвалу суду, якою було накладено арешт, у тому числі, на зазначене домоволодіння, ОСОБА_1 зазначає, що вона являється його власником. На підтвердження вказаних обставин апелянт надала суду договір купівлі-продажу житлового будинку від 24 липня 2009 року, згідно якого вона придбала у ОСОБА_4 житловий будинок під номером АДРЕСА_4 , а також витяг з Державного реєстру правочинів (а.с.128, 129). Згідно наданого суду витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24272313 від 28 жовтня 2009 року Комунальним підприємство Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_4 . Підстава виникнення - договір купівлі-продажу / 1699 / 24.07.2009 / П/н ОСОБА_5 . Васильківський райнотокруг (а.с.133).

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 , що не все майно, на яке суд наклав арешт, належало відповідачу ОСОБА_4 Домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_4 належало апелянту на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений ще у 2009 році. Однак, у зв`язку з допущенням помилки Комунальним підприємство Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» у номері домоволодіння у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не містилося даних про зміну власника нерухомого майна з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , а тому вони не могли відобразитися в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 18 січня 2018 року на запит ОСОБА_6 . Вказані обставини призвели до накладення арешту на майно, яке не належить відповідачу ОСОБА_4 .

За таких обставин, висновки суду першої інстанції в частині накладення арешту на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_4 не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового по суті вимог заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року в частині накладення арешту на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_4 скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні заявиОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_4 відмовити.

В іншій частині ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.