ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5619/17 Номер провадження 22-ц/814/909/19Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року, у складі головуючого судді Зоріної Д.О., в залі суду в м. Кременчук, дата складання повного тексту рішення 28 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 100 000 грн.; на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 250 000 грн.; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1,8 І, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 150 000 грн.; припинити право власності ОСОБА_2 на його частку в квартирі АДРЕСА_1 . Виділити у власність відповідача: квартиру АДРЕСА_3 вартістю 100 000 гри., та припинити її право власності на частку в даній квартирі; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 вартістю 250 000 грн.; та на 1/2 частину автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1,8 І, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 150 000 грн.; судові витрати стягнути з відповідача.

Позов мотивовано тим, що під час проживання сторін однією сімє`ю без реєстрації шлюбу та в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, ними набуто спірне майно. Оскільки, сторони не досягли спільної згоди щодо розподілу майна, існують підстави для вирішення даного спору в суді. Позивач, вважає, що запропонований нею поділ спільного майна є найоптимальнішим для сторін.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_4 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири АДРЕСА_3 та автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1.8 І державний номерний знак НОМЕР_1 , як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати, понесені позивачем на оплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 2556 грн. 00 коп.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука, Полтавської області від 28 грудня 2018 року виправлено описку допущену в тексті резолютивної частини рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року у даній справі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати, понесені позивачем на оплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 3870 грн. 40 коп.

З вказаним рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ квартири АДРЕСА_3 та автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1.8 І державний номерний знак НОМЕР_1 , як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, та розподілу судових витрат, не погодилася ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу. В останній, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, та ухвалити, у цій частині нове рішення, яким задовольнити її вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказувала, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив всі обставини у справі, всупереч нормам ст. 57 ст.60, ст.65 СК України, не взяв до уваги що квартира АДРЕСА_3 , придбана в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. При укладенні договору купівлі-продажу вказаної кватири, була отримана нотаріально посвідчена її письмова згода, про те, що квартира купується за її згодою, за спільні кошти та буде спільною власністю. Вважає, що розписка про отримання відповідачем в борг грошових коштів у сумі 30000 доларів США, не є належним доказом, того, що спірна квартира придбана ним за власні кошти.

ОСОБА_1 , вважає, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому підлягає розподілу між сторонами. Доводи відповідача про те, що автомобіль вибув з його володіння вважає недоведеними.

Відзив на апеляційну скаргу подав ОСОБА_2 в якому просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що спірна квартира АДРЕСА_3 , є його особистою власністю, оскільки придбана ним за його особисті кошти, які отримано у борг від рідної сестри по розписці та які він повинен буде повернути вже після розірвання шлюбу. Зазначає, що спірний автомобіль ним було відчужено під час розгляду даної справи і на час ухвалення судового рішення він не був власником вказаного майна, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги щодо розподілу автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2009 року між сторонами у справі було укладено шлюб, якій рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24.10.2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 8 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 .

11 квітня 2014 року ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу деривативу, було придбано майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про власності на нерухоме майно. (а.с. 3-14, 75)

9 жовтня 2015 року ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № С1-В к3/88, було придбано майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 16-28)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки сторін по справі, в зв`язку з чим визнав об`єктом спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_4 , та визнав право власності сторін по Ѕ частині кожному.

Вказані факти сторонами у справі не оскаржуються, в зв`язку з чим, у даній частині рішення суду першої інстанції, колегією суддів не переглядається.

Крім того, факт придбання квартири АДРЕСА_1 , в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, сторонами у справі не заперечується і тому відповідно до вимог частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Суд першої інстанції вважав, що вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в зв`язку з чим визнав право власності сторін по Ѕ частині кожному.

Щодо позовних вимог в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартири АДРЕСА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факт позики грошових коштів на придбання спірної квартири особисто, тобто квартиру придбано за особисті кошти відповідача, що виключає поширення на спірну квартиру режиму спільного сумісного майна подружжя.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним виходячи з наступного.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Вказаний висновок узгоджується із правововими позиціями, викладененими в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Відповідачем, у даній справі, було доведено, що квартиру АДРЕСА_3 , ним було придбано за особисті кошти. Даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також наявною в матеріалах справи копією розписки складеної 13 березня 2014 року, згідно якої ОСОБА_8 позичив у своєї сестри, ОСОБА_8 , грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США на придбання спірної квартири та проведення в ній ремонтних робіт. Кошти зобов`язався повернути до 13 березня 2024 року. (а.с. 78)

Доводи ОСОБА_1 про те, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири була отримана нотаріально посвідчена її письмова згода, про те, що квартира купується за її згодою, за спільні кошти та буде спільною власністю, колегією суддів до уваги не береться, оскільки вказана згода не була предметом розгляду в суді першої інстанції, та в матеріалах справ відсутня.

Додані до апеляційної скарги довідки, свідчать про надання згоди на купівлю майнових прав на будь-яку квартиру в будинку АДРЕСА_6 , та квартиру АДРЕСА_7 , а не на спірну квартиру АДРЕСА_3 .

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_2 та не є об`єктом спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, щодо розподілу спірного автомобіля, суд першої інстанції вважав, що оскільки на час розгляду справи спірний автомобіль вибув із володіння відповідача, то підстав для задоволення даних вимог не має, оскільки поділу підлягає майно наявне на час розгляду справи.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 , на час розгляду справи, був власником автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1,8 І, державний номерний знак НОМЕР_1 , реєстрація якого була проведена 30 грудня 2010 року. (т.1 а.с. № 137).

З доданих до відзиву на апеляційну скаргу копії договору комісії №6193/0184 від 08 серпня 2018 року та копії договору купівлі-продажу транспортного засобу від 09 серпня 2018 року, вбачається що вказаний автомобіль було реалізовано за 49000 грн., власником транспортного засобу став ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтею 369ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі майна, що підлягає поділу та включається у загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Як було встановлено судом першої інстанції, автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR 1,8 І, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідачем було придбано в період перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі, та даний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності.

На час відчуження вказаного автомобіля, відповідач знав що існує спір між ним та позивачем з приводу їх спільного майна, набутого за час шлюбу, зокрема, і стосовно автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1,8 І. Даний факт в судовому засіданні також було підтверджено самим відповідачем.

Відчуження автомобіля було вчинено поза волевиявленням позивача ОСОБА_1 , проте спірний автомобіль не підлягає розподілу, як спільне майно подружжя, оскільки зазначений автомобіль вибув із володіння відповідача на час ухвалення рішення, а новий власник спірного автомобіля до участі у справі не залучався.

В свою чергу, вимоги щодо компенсації вартості автомобіля не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин у справі. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П. О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль