КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/4336/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Пінкевич Н.С.

Унікальний №369/1295/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» (далі - ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія») про відшкодування збитків, просила стягнути з ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» завдані їй збитки за надані послуги (виконані роботи) в розмірі 2 461 691,58 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності її доньці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Акт прийому-передачі об'єкту інвестування був підписаний ОСОБА_1, як законним представником малолітньої. Згідно з п.4 акту щодо відсутності заперечень проти переобладнання місць загального користування на потреби і використання експлуатуючої компанії, який за переконанням позивача є несправедливим в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія».

Будинок будувався та вводився в експлуатацію з 4-ма поверхами та дахом, однак відповідач неправомірно продав горище.

Починаючи з вересня 2016 року на даху 6 секції новим власником ОСОБА_3 здійснюються будівельні роботи по переобладнанню та реконструкції горища. ОСОБА_3 фактично надбудував на горищі ще два додаткові поверхи, незважаючи на припис ДАБІ, яким дане будівництво визнано самочинним.

В результаті неправомірного перепланування здійснений позивачем ремонт зазнав значних пошкоджень у вигляді різноманітних тріщин по всій квартирі. На вимогу позивача ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» 2017 році провело косметичний ремонт, однак тріщини почали з'являтись знову.

Вважала, що дані недоліки виникли також за вини забудовника.

Посилаючись на положення ст.884 ЦК України стосовно гарантійного строку після прийняття об'єкта замовником, наголошувала на грубому порушенні відповідачем показників проектно-кошторисної документації, визначених в договорі інвестування, та нормальну можливість експлуатувати об'єкт.

Виходячи з положень ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» вважала, що має право вимагати безоплатного виготовлення нової речі з також матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи протягом гарантійного строку.

Оскільки відповідно до ч.4 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» саме на відповідача покладена відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо безпеки життя, здоров'я та майна, вона як споживач має право на відшкодування у розмірі 300% вартості виготовленої або одержаного товару, виконаної роботи, наданої послуги, - що становить 820 536,86 грн. (вартість об'єкту інвестування) х 300% = 2 461 691,58 грн.

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, 25 грудня 2018 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, не ретельне дослідження деяких доказів, що містяться в матеріалах справи, не враховані норми чинного законодавства України та обставини, які є важливими для правильного вирішення справи по суті, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що виходячи з положень Наказу №76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року, ст.ст.1, 19, ч.2 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та у відповідності з Договором на обслуговування будинків та прибудинкових територій №2/44 від 01 вересня 2015 року, укладеного між нею та відповідачем, останній несе відповідальність за цілісність майна будинку, його технічний стан та несучі конструкції.

Докази надані суду першої інстанції відповідачем стосовно того, що балансоутримувачем будинку є ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «ОЛІМП» є підробними, оскільки останній був забудовником, а передача будинку експлуатуючій організації здійснена ще у березні 2013 року.

Саме ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча компанія» несе відповідальність за певні дії або бездіяльність в рамках чинного законодавства України згідно умов договору №2/44 від 01 вересня 2015 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Судом першої інстанції не було досліджено належним чином акт прийому-передачі об'єкту інвестування, який передбачав передачу місць загального користування на потреби і використання експлуатуючої компанії, та не встановлено правові підстави відчуження даху будинку спочатку фізичній особі ОСОБА_4, а потім ОСОБА_3

Визначений в акті прийому-передачі об'єкту інвестування п.4 був несправедливим, складеним всупереч принципу добросовісності, та таким, що обмежував права апелянта як співвласника та споживача.

З метою підтвердження своїх доводів апелянтом було заявлено в суді першої інстанції клопотання про витребування доказів, а саме: архітектурний проект на житловий будинок, дозвільну та виконавчу документацію на проведення будівельних робіт на даху житлового будинку (мансарді), технічний паспорт БТІ, також інвентаризаційну справу на житловий будинок, містобудівні умови та обмеження на житловий будинок АДРЕСА_1 проте в його задоволенні було відмовлено.

В результаті незаконної надбудови в квартирі апелянта з'явились численні тріщини на стінах та стиках, які постійно розширюються, що зафіксовано в акті складеному уповноваженими представниками відповідача 20 липня 2017 року. Однак будь-який дій по вирішенню ситуації уповноважені представника відповідача не вчинили, порадивши провести ремонтні роботи.

В під'їзді будинку також з'явились множинні тріщини на несучих стінах, з 1-го по останній поверх (включно до даху мансарди). За заявою апелянта відповідачем було влітку 2017 року проведено косметичний ремонт з шпаклювання стін, проте тріщини з'явились знову. Дах будинку постійно підтікає, в результаті розгерметизації стиків (швів) між секціями будинку через неналежне перекриття даху мансарди, внутрішні цегляні стелі постійно заливають сезонні опади, а несучі стіни під пінопластовим утеплювачем постійно сиріють та поступово руйнуються.

Відповідь надана ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» Києво-Святошинській районній державній адміністрації щодо незаконності забудови мансарди, містить хибну та недостовірну інформацію щодо наявність у ОСОБА_3 дозволу на будівництво, що спростовується приписом ДАБІ у Київській області №С-2807/12 від 28 липня 2017 року.

Переобладнання на даху (горища) будинку призвело до порушення та руйнування конструктивних елементів та погіршення технічного стану всього будинку в цілому.

З боку відповідача не було здійснено жодних кваліфікованих інженерних робіт з виставлення відповідних маячків по тріщинам на стінах під'їзду, не досліджено та не зафіксовано динаміку зростання та проявлення нових тріщин.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду №814/519/15 від 08 липня 2015 року. було зобов'язано власника нежитлового приміщення №20 за адресою: АДРЕСА_1, привести нежитлове приміщення №20 у попередній стан шляхом демонтування несучої конструкції з прокатних сталевих швелерів, що опирається на несучі поперечні стіни, демонтування дерев'яних балок перекриттів на другий рівень нежитлового приміщення, відновлення покрівлі в житловому будинку.

Апелянт наполягала, що у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків за договором №2/44 від 01 вересня 2015 року та згідно ч.4 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач несе відповідальність за свою бездіяльність у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, виходячи з суми сплаченої апелянтом під час інвестування об'єкту.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про участь у ФФБ виду «А» №020/1 ФФБ4. Сума коштів, внесених довірителем до ФФБ - 828 546 грн. за плановий термін введення об'єкту будівництва в експлуатацію - 30 вересня 2010 року.

ОСОБА_2 на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8805559 від 02 вересня 2013 року.

ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» є управителем житлового будинку по АДРЕСА_1, даний будинок на балансі в управителя не перебував та не перебуває.

Між ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» та ОСОБА_2 укладеного договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/44.

ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення, творча майстерня №12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів на підтвердження факту порушення відповідачем умов договору та невідповідності умовам безпечності життя, здоров'я та майна позивачем надано не було, будь-яких клопотань щодо витребування доказів також не заявлялось.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Частинами 3 та 4 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено права та обов'язки управителя.

Управитель багатоквартирного будинку має право:

1) вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних правил і правил пожежної безпеки, інших нормативно-правових актів у сфері комунальних послуг;

2) вимагати від споживача своєчасного проведення робіт з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з експлуатацією спільного майна, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості таких робіт;

3) отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлових послуг;

4) отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об'єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором;

5) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку надавати в оренду, встановлювати сервітут щодо спільного майна багатоквартирного будинку;

6) доступу до приміщень, будинків і споруд для ліквідації аварій, усунення неполадок, що виникли у санітарно-технічному та інженерному обладнанні, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів у порядку, визначеному законодавством і договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком;

7) вести претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором;

8) утворювати системи управління якістю та проводити їх сертифікацію відповідно до національних або міжнародних стандартів акредитованими органами із сертифікації;

9) у випадках та порядку, передбачених договором, припинити/призупинити надання послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Управитель багатоквартирного будинку зобов'язаний:

1) забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг;

2) від імені співвласників багатоквартирного будинку вживати заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків;

3) вести і зберігати технічну та іншу встановлену законом та/або договором документацію багатоквартирного будинку;

4) інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку;

5) у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг;

6) укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов цього договору та контроль якості цих послуг;

7) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку;

8) у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку приймати на банківський рахунок, відкритий для розрахунків за окремим багатоквартирним будинком для цієї мети, внески на проведення капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, орендну плату і плату за сервітути та забезпечувати проведення відповідних розрахунків, а також на запит будь-якого співвласника багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, надавати інформацію про рух коштів на відповідному рахунку;

9) вести окремий облік доходів і витрат за кожним багатоквартирним будинком, що перебуває в його управлінні, та забезпечувати співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до такої інформації щодо їхнього будинку у порядку, визначеному договором;

10) щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження.

За згодою сторін договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком також може бути передбачено інші права та обов'язки управителя багатоквартирного будинку.

Відповідно до умов укладеного сторонами договору №2/44 від 01 вересня 2015 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій виконавець зобов'язаний: 1) забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством; 2) подавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки; 4) розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживача і проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, зниження кількісних і якісних показників; 5) сплачувати споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; б) своєчасно ознайомлювати споживача з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг; 7) своєчасно проводити за рахунок власних коштів роботи з усунення пов'язаних з наданням послуг неполадок, що виникли з його вини; 8) відшкодовувати споживачеві збитки, завдані його майну та (або) приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров'ю споживача внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що буде підтверджено результатами експертизи або рішенням суду; 9) здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень; 10) своєчасно проводити підготовку житлового будинку (гуртожитку) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. (п.2.4. ч.2 вказаного договору)

В свою чергу ч. 4 даного договору визначена відповідальність сторін. Так, споживач несе відповідальність згідно із законом за: 1) недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 2) несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені; 3) порушення визначених цим договором зобов'язань; 4) втручання в роботу засобів обліку, опломбованих та встановлених Виконавцями послуг.

Виконавець несе відповідальність згідно із законом за: неналежне надання або ненадання послуги, що призвело до заподіяння збитків майну та (або) приміщенню споживача, шкоди його життю чи здоров'ю, шляхом відшкодування збитків; зниження кількісних і якісних показників послуг або перевищення строків проведення ремонтно- профілактичних робіт шляхом зменшення розміру плати. Якість надання послуг визначається відповідно до затвердженої органом місцевого самоврядування структури тарифу, періодичності та строків надання послуг; перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт шляхом виплати споживачеві компенсації в установленому законодавством розмірі; порушення зобов'язань, визначених цим договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Особа, яка вимагає стягнення шкоди має довести факт заподіяння такої шкоди указаними особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Одним із елементів доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони.

Доведенню підлягає те, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, наслідком такого порушення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем вимог свого позову, зокрема наявності вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями/бездіяльністю та завданням їй шкоди.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог, що є її процесуальним обов'язком відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Як наголошує сама позивач (текст позовної заяви) всі будівельні роботи, в результаті яких було пошкоджено належне її дочці майно, відбуваються з ініціативи власника нежитлового приміщення, творчої майстерні №12 ОСОБА_3, а не відповідача.

З постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року, а також листів Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області вбачається наявність незаконних дій з переобладнання нежитлового приміщення та не повернення його у попередній стан ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку доведеності позивачем своїх вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль