РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17744/18

пр. № 2/759/2384/19

07 травня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Слепець Є.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою в зв`язку з його смертю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою в зв`язку з його смертю, а саме недоотриманої в розмірі 4585,26 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . в м. Луганськ померла мати позивача - ОСОБА_3 З метою прийняття спадщини позивач звернулась до Першої КДНК, внаслідок чого їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.05.2018 р., де зазначено про право на отримання спадщини, у т.ч. пенсії в сумі 47171,99 грн. Звернувшись 15.05.2018 р. до відповідача із заявою про виплату недоотриманою ОСОБА_3 пенсії, їй було частково виплачено цю суму, а саме - в розмірі 42586,73 грн, що було мотивовано ГУ ПФУ в м. Києві положенням ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у відповідності з яким нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Вважаючи такі дії позивача незаконними, ОСОБА_2 звернулась із вказаною позивною заявою, вказуючи на те, що зазначене положення пенсійного законодавства не підлягає застосування у конкретному випадку, оскільки стосується виключно особи, з вини якої не було отримано пенсію, у той час як недоотримана її матір`ю пенсія цілком входить до складу спадщини, а тому підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, у зв`язку з чим недоплачена сума в розмірі 4585,26 грн має бути стягнута з ГУ ПФУ в м. Києві на її користь.

Ухвалою суду від 12.11.2018 р. відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до поданого відповідачем відзиву на позовну заяву представник ГУ ПФУ в м. Києві ще раз зазначила, що недоотримана сума пенсії у розмірі 47171,99 грн розрахована станом на день формування довідки від 11.12.2017 р. Відповідний розмір пенсії був зменшений з урахуванням дати звернення до пенсійного органу про отримання пенсії враховуючи трирічний строк виплати недоотриманої пенсії за минулий час, що визначений в ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи відповідача про застосування трирічного терміну виплати пенсії, з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на те, що право власника на отримання спадщини не може бути обмежене нормами законодавства, які не підлягають застосуванню до виниклих правовідносин.

У судове засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 07.05.2019 р. повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла гр. України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_2 є рідною дочкою, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 14.05.1963 р. та дані, що містить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.10.2018 р.

У відповідності до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої КДНК Кароєвою-Яремчук Т.М., на підставі заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 1741 дочка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4, - позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , успадкувала, у тому числі: ПЕНСІЮ (нараховану, але не виплачену) в сумі 47171,99 грн, що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, що підтверджено довідкою ГУ ПФУ в м. Києві 12.12.2017 р. за № 31067/04.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії.

У відповідності до листа ГУ ПФУ в м. Києві ОСОБА_2 . повідомлено, що вона 15.05.2018 р. звернулася до Управління із заявою про виплату недоотриманої її матір`ю пенсії. Враховуючи норми ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в червні 2018 року їй було виплачено недоотриману пенсію за період з 15.05.2015 рок упо 31.08.2017 року в сумі 42586,73грн. На підставі вищезазначеного позивачу повідомлено, що недоодержана пенсія виплачена згідно чинного законодавства.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зі змісту ст. 1227 ЦК України вбачається, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд звертає увагу на те, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч.ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст. 46 цього Закону.

З огляду на викладене, та враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2018 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою в зв`язку з його смертю, задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти набуті в порядку спадкування за заповітом у вигляді недоотриманої суми пенсії у зв"язку зі смертю ОСОБА_3 за період з 01.02.2015 по 14.05.2015 року у сумі 4 585 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 26 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Коваль О.А.