РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/21015/18

Провадження № 22-ц/4815/543/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 січня 2019 року, ухвалене в складі судді Бердій М.А., у справі № 569/21015/18,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 21978,38 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі рішення суду виконавчою службою відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. У зв`язку з несплатою аліментів за відповідачем утворилась заборгованість, що відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 30.10.2018 року складає 21978,38 грн. А відповідно до розрахунку наданого позивачкою пеня за прострочення сплати аліментів за період з 10.04.2008 року по 30.04.2010 року складає 757430,44 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 5000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому наявні підстави для нарахування пені.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, що становить 21978,38 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що застосований судом першої інстанції спосіб нарахування розміру пені не відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, яка відступила від правової позиції наведеної в постанові Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15.

Скаржник звертає увагу, що ст. 196 СК України не обмежує нарахування пені на суму заборгованості тим місяцем, в якому не проводилося стягнення аліментів. Нарахування пені здійснюється на всю суму заборгованості починаючи з першого дня прострочення до дня ухвалення судового рішення. Таке нарахування не обмежується тим чи іншим місяцем виникнення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує доводи останньої просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2008 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06 вересня 1997 року відділом ЗАГС м. Рівне, актовий запис № 1092, розірвано. Сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з мамою.

Стягнуто з ОСОБА_2 , 1975 року народження , уродженця м. Рівне на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по ј частині всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2008 року і до повноліття дитини.

Убачається, що відповідач здійснював сплату аліментів не в повному обсязі та нерегулярно, у зв`язку з чим за період з 10 квітня 2008 року по 30 квітня 2010 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 21978,38 грн.

Зазначені обставини підтверджуються розрахунками заборгованості по сплаті аліментів складені державними виконавцями № 98071 від 30 жовтня 2018 року та від 16 червня 2015 року № 8-84156 .

Розглядаючи спір , суд першої інстанцій урахував, що відповідач неналежно виконує покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачує стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, та дійшов правильного висновку про наявність передбачених статтею 196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів, однак врахувавши, що на утриманні у відповідача перебуває двоє малолітніх дітей, один з яких має важку хворобу нирок, стягнув пеню у розмірі 5000 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про необхідність обчислення розмір неустойки шляхом множення заборгованості зі сплати аліментів за один місяць на 1 % та кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, оскільки від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі №6-94цс15, Велика Палата Верховного Суду в подальшому відступила.

Так, частинами 1-2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Указаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 10 квітня 2008 року по 30 квітня 2010 року становить 21978,38 грн.

Таким чином, розраховуючи загальну суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача в даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сума заборгованості по аліментам за кожний місяць підлягає множенню на 1% та на загальну кількість днів прострочення сплати відповідного платежу, а не на кількість днів місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Отже, загальна сума пені, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача складає за період з квітня 2008 року по жовтень 2018 року 757430,44грн.

Враховуючи, що внесені Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII зміни до статті 196 СК України щодо встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотну дію в часі.

Таким чином, оскільки заборгованість з оплати аліментів почала виникати з квітня 2008 року, а період прострочення сплати аліментів є значним, слід зазначити, що загальний розмір пені в даному випадку в силу ч. 1 ст. 196 СК України становитиме 100% суми розміру заборгованості по кожному місячному платежу зі сплати аліментів з квітня 2008 року по жовтень 2018 року в сумі 21978,38 грн, що в повній мірі відповідає позовним вимогам.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції не виконано належний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів та безпідставно застосовано ч. 2 ст. 196 СК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову на суму у розмірі 21978,38 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті у судах першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 січня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 21978,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 травня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.