ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9434/18 Номер провадження 22-ц/814/1289/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Скульського Сергія Івановича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2019 року, ухвалене суддею Бугрієм В.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 01.02.2017 року на дошці оголошень Авториа в інтернеті знайшов оголошення про продаж у м. Полтава автомобіля НОМЕР_1. В оголошенні було зазначено, що проблем з авто немає, авто на полтавській реєстрації, продавцем автомобіля був відповідач ОСОБА_4, який розпоряджався автомобілем, встановлював його ціну. В цей же день він зателефонував відповідачу та домовився про зустріч, щоб придбати це авто. 02.02.2017 року він зустрівся з відповідачем та домовився про ціну придбання авто. Відповідач був проти перереєстрації авто у м. Полтава та щоб придати законності та чесності угоди вже 02.02.2017 року відповідач надав позивачу довіреність на право керування (користування), продажу, обміну, зняття з реєстраційного обліку та постановки на облік у відповідних органах, одержання грошей стосовно автомобіля НОМЕР_1. Довіреність було надано з метою майбутнього переоформлення автомобіля на позивача. Після цього, 02.02.2017 року відповідач написав розписку позивачу про те, що отримав від позивача грошові кошти в сумі 2 100 доларів США, що еквівалентно на день звернення до суду 58 646,07 грн. згідно курсу НБУ, та передав, а не продав автомобіль НОМЕР_1. Відповідно 02.02.2017 року позивач написав розписку відповідачу про те, що позивач отримав автомобіль НОМЕР_1. 03.03.2017 року позивачу під час спроби позивачем перереєстрації автомобіля НОМЕР_1, у РСЦ м. Харкова експерт повідомив, що цей автомобіль має ознаки зміни державного номеру. Власником цього автомобіля згідно довіреності від 23.08.2016 року є ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований в АДРЕСА_1. За таких обставин, відповідач не є власником автомобіля та не будучи особою, уповноваженою на розпорядження зазначеним автомобілем, отримав від відповідача грошові кошти за його продаж в сумі 58 646,07 грн., отже зазначені кошти набуті ним безпідставно. Крім того вказував, що діями відповідача йому завдана і моральна шкода, а тому просив суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у сумі 58 646,07 грн., заподіяну моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Скульським С.І., у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент передачі грошових коштів між ОСОБА_4, з однієї сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, існували договірні відносини. Згідно з частиною 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно ї тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Для виникнення зобов'язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 29 вересня 2014 року № 6-122 цс14. Правова природа набуття ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 2 100 доларів США випливає з дій, пов'язаних з укладенням договору купівлі-продажу рухомого майна, а саме автомобіля НОМЕР_1, а тому до спірних правовідносин не застосовуються положення ст. 1212 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Скульський С.І. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, недостатнього дослідження обставин справи, що мають значення для справи, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.3 ст. 224 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Тобто, згідно наданої довіреності відповідач став представником на вчинення дій з користування та розпорядження автомобілем від імені ОСОБА_5, що не є правочином, згідно якого перейшло право власності на автомобіль. Відповідач не є власником автомобіля та не будучи особою, уповноваженою на розпорядження зазначеним автомобілем, отримав від позивача грошові кошти за його продаж в сумі 58 646,07 грн., а тому зазначені кошти набуті ним безпідставно. На даний час договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не укладено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Власником майна є ОСОБА_5, в даних умовах можливості здійснити реєстрацію транспортного засобу на нового власника не має можливості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Пащенко В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що 02 лютого 2017 року між ОСОБА_4, з однієї сторони, та ОСОБА_2, з іншої сторони, була досягнута домовленість щодо покупки автомобіля НОМЕР_1, за ціною 2 100 доларів США, про що були складені відповідні розписки (а.с. 19).

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 02.02.2017 р. ОСОБА_4 від імені ОСОБА_5 цією довіреністю за усною домовленістю уповноважив ОСОБА_2 експлуатувати та розпоряджатися належним ОСОБА_5 автомобілем НОМЕР_1, з правом керування (користування), продажу, обміну, зняття з реєстраційного обліку та постановки на облік у відповідних органах, одержання грошей тощо (а.с. 13).

Після отримання грошових коштів відповідач передав позивачу автомобіль НОМЕР_1.

03.03.2017 року позивачу під час спроби перереєстрації автомобіля НОМЕР_1, у РСЦ м. Харкова експерт повідомив, що цей автомобіль має ознаки зміни державного номеру.

04.03.2017 року СВ Київським ВП ГУНП України в Харківській області внесено відомості до ЄРДР стосовно цього автомобіля за ст. 290 КК України, номер провадження № 0000691 та зазначений автомобіль було вилучено слідчим (а.с. 12).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 58 646,07 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. та понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

У відповідності до вимог ст.ст.4, 13 ЦПК України позивач самостійно визначив предмет та підстави позову.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникла домовленість про купівлю-продаж автомобіля, між ними була досягнута згода з усіх істотних умов договору, тому на час передачі грошових коштів між сторонами існували фактичні договірні відносини, що виключає факт безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, що вказує на відсутність правової підстави для стягнення грошових коштів як безпідставно набутих.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вимогу про стягнення 58 646,07 грн., як безпідставно набутих, позивач обгрунтовує тим, шо у відповідності до вимог ч. 3 ст.1212 ЦК України він має право на відшкодування шкоди, особою, яка незаконно набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи. Проте, у даному випадку між сторонами мають місце договірні правовідносини та вони не підпадають під дію ст. 1212 ЦК України, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі №6-100-цс15, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу, оскільки системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є власником автомобіля, що не був уповноваженим на розпорядження ним, отримав від позивача грошові кошти за його продаж, отже вони набуті ним безпідставно, тому позов підлягає задоволенню, не заслуговують на увагу, оскільки дійсно відповідач не є власником автомобіля, договір купівлі-продажу не відбувся, оскільки належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова форма, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. Разом з тим, правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею - продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Цей Порядок … є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Сторони не дотрималися вимог діючого законодавства, проте, грошові кошти у вказаному розмірі не є безпідставно набутими відповідачем, тому позов є необгрунтованим.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав права відчужувати автомобіль, що відповідач не бажав укладати договір купівлі-продажу автомобіля у м. Полтаві, чому й надав довіреність позивачу, оскільки вказані обставини не є предметом даного спору.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм при розгляді справи, то вбачається наступне. Ухвалою суду першої інстанції від 27.11.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 23.01.2019 р. о 8-00 год в порядку спрощеного провадження, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можна доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с. 31-32).

Копія ухвали суду від 27.11.2018 р. була направлена судом на адреси сторін 14.12.2018 р. (а.с. 39).

14.12.2018 р. від представника позивача - адвоката Скульського С.І. до суду надійшли клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та клопотання про долучення доказу - акту прийому-передачі послуг правничої допомоги від 11.12.2018 р.(а.с. 33).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 04.01.2019 р. відповідач ОСОБА_4 отримав копію ухвали суду від 27.11.2008 р., що підтверджується поштовим штемпелем та підписом відповідача з датою отримання (а.с. 41).

02.01.2019 р. до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Скульського С.І. з проханням проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження та не розглядати клопотання про проведення відеоконференції (а.с. 42).

21.01.2019 р. до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 на позовну заяву ОСОБА_2, який направлений на адресу суду 21.01.2019 р., до якого додані квитанція «Укрпошти» від 21.01.2019 р. про пересилання та накладна «Укрпошта експрес» від 21.01.2019 р. на ім»я одержувача ОСОБА_2 (а.с. 46-50,58,).

Вбачається, що отримавши копію ухвали суду 04.01.2019 р., відповідач направив суду відзив 21.01.2019 р., оскільки 19-20 січня 2019 р. були вихідні дні, тобто у перший робочий день, чим дотримався вимоги суду про надіслання у 15-денний строк з дня вручення ухвали суду відзиву на позовну заяву. Крім цього, по справі вбачається, що сторони не подавали суду клопотання про розгляд справи у судовому засідання з повідомлення (викликом) сторін. Частина 5 ст. 279 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У справі відсутня ухвала суду про розгляд справи 22.02.2019 р. за правилами загального позовного провадження. 07.02.2019 р. від представника позивача - адвоката Скульського С.І. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 71) без надання заяви про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні позивач, ні його представник не отримали відзив відповідача на позов, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 4, п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, зокрема відповідач надав суду вище вказані квитанції про направлення на адресу позивача відзиву, чим дотримався вимог вказаної норми цивільного процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скульського Сергія Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов