П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 642/378/19

Провадження № 22-ц/818/2170/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В. Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року в складі судді ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісяця.

У січні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди згідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та повернуто його заявнику.

25 лютого 2019 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу та 26 лютого 2019 року засобами електронного зв`язку подав аналогічну за змістом апеляційну скаргу з уточненнями до апеляційної скарги від 28 лютого 2019 року на вищезазначену ухвалу.

02 березня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подав уточнення до апеляційної скарги, в якій просив повернутися до розгляду зустрічного позову згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" зі справою № 641/7968/18 і відмінити дію судового рішення за останньою справою від 07 лютого 2019 року.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив відшкодувати внаслідок вчинених злочинів ОСОБА_3 , на його та на користь синів 25 % від її заробітку щомісячно, видати обмежувальний припис не підходити ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , обмежувальний припис не перешкоджати з боку ОСОБА_3 у стосунках із синами, обмежувальний припис для ОСОБА_3 повернути документи та рукописи ОСОБА_2 , обмежувальний припис для ОСОБА_3 припинити кривдити дітей, а також застосувати до судді ОСОБА_6 за прояви службового недбальства ст. 367 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянт заперечує проти висновку суду про те, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про запобігання та протидію домашньому насильству згідно Закону України, про що йшла мова як у відзиву первісного позову так і в зустрічному позові.

Апелянт вказує на те, що в рішенні по справі № 641/7968/18 суд зазначив, що причини своєї неявки суду не повідомив, що не відповідає обставинам справи, оскільки причиною неявки був стан його здоров`я, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги, але згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище. Ним у зустрічному позові було зазначено про стан його здоров`я та матеріальне становище.

Зазначає, що через необґрунтовану відмову до спільного розгляду зустрічного позову та часткове задоволення позовних вимог переніс 9 мікроінсультів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також зазначив обставини по суті зустрічного позову згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а саме, вказав, що ОСОБА_3 страждає провалами в пам`яті, застосовує фізичне або психологічне насильство, виявляє злочинність, зраду, маніпуляцію, не піклується про дітей, не має бажання обговорювати та вирішувати сімейні проблеми, на його думку, причина домашнього насильства полягає в неправильному дитячому вихованні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи до суду не подано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісяця.

У січні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та повернуто його заявнику.

Відмовляючи в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та повертаючи його заявнику суд виходив з того, що під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини та відповідні до них правовідносини, первісний позов та зустрічний позов не є взаємопов`язаними в розумінні ст. 193 ЦПК України, їх спільний розгляд не є доцільним.

Судом також було роз`яснено, що зазначене не порушує прав ОСОБА_2 та не перешкоджає йому звернутися до суду з вказаним позовом в загальному порядку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. При винесенні ухвали про об`єднання позовів в одне провадження, суд повинен вирішити питання про відповідність зустрічної позовної заяви вимогам про взаємопов`язаність і доцільність спільного розгляду зустрічного та первісного позовів.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, за яким судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК (1618-15) (в попередній редакції). Відповідач має право пред`явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (частина перша статті 123 ЦПК(1618-15)) (в попередній редакції), а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (частина перша статті 34 ЦПК (1618-15)) (в попередній редакції). Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі). Роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв`язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів). У разі роз`єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз`єднання позовів і копія пред`явленого позову.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 1-2 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.

Тлумачення ч. 2 ст. 193 та ч. 1 ст. 194 ЦПК України дає підстави вважати, що зустрічний позов - це самостійна матеріально-правова вимога відповідача до позивача, пред`явлена ним у порядку і в строки, встановлені законом, до позивача для її спільного розгляду з первісним позовом в одному і тому ж провадженні за наявності для цього відповідних умов та підстав.

Згідно положень ст. 193 ЦПК України прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції. Відповідно за відсутності свавільності суду першої інстанції у порядку розгляду цього питання чи встановлення відсутності порушень при цьому прав сторін чи інших осіб, суд вищої інстанції не вправі втручатися в згадану дискрецію суду першої інстанції.

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як свідчать матеріали справи, предметом первісного позову є стягнення аліментів, зустрічного позову ОСОБА_2 - відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Таким чином, відмовляючи в прийнятті зустрічного позову про відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", суд вірно виходив з того, що під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини та відповідні до них правовідносини, та вірно встановив, що первісний позов та зустрічний позов не є взаємопов`язаними в розумінні ст. 193 ЦПК України, їх спільний розгляд не є доцільним.

Крім того, одночасний розгляд таких позовних вимог значно розширює коло обставин, які стосуються предмету доказування та підлягають встановленню, що може призвести до порушення строків розгляду справ.

В апеляційній скарзі та у зустрічному позові ОСОБА_2 не зазначено та судом не встановлено, підстав, які б свідчили про доцільність спільного розгляду позову про стягнення аліментів та позову про відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а не можливість окремого розгляду таких позовних вимог також не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в рішенні по справі № 641/7968/18 суд зазначив, що причини своєї неявки суду не повідомив, що не відповідає обставинам справи, оскільки причиною неявки був стан його здоров`я, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, але згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище, а про стан здоров`я та матеріальне становище було зазначено в зустрічному позові, суд не приймає, оскільки ці обставини не стосуються предмету позову у даній справі № 641/378/19 за зустрічним позовом ОСОБА_2 та предмету оскарження, а саме ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року про відмову у прийнятті та повернення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а зводяться до незгоди з із судовим рішенням про стягнення аліментів.

Крім того, посилання на те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище, про що було зазначено ним у зустрічному позові, ґрунтуються на неправильному розумінні апелянтом норм процесуального права, оскільки відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві, відзив містить заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, а не в зустрічній позовній заяві.

Тому вказані доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з ухваленим судовим рішення у іншій справі за позовом про стягнення аліментів.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 обставини по суті зустрічного позову згідно Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" про те, що ОСОБА_3 страждає провалами в пам`яті, застосовує фізичне або психологічне насильство, виявляє злочинність, зраду, маніпуляцію, не піклується про дітей, не має бажання обговорювати та вирішувати сімейні проблеми, причина домашнього насильства полягає в неправильному дитячому вихованні можуть бути предметом розгляду та підлягають встановленню в рамках цивільної справи в разі подання ОСОБА_2 позову відповідно до ст. 175 ЦПК України та відкриття провадження під час розгляду справі.

Таким чином, вказані вище доводи апеляційної скарги не стосуються питання законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини зазначав, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, відмова у прийнятті та повернення зустрічного позову не є порушенням права ОСОБА_2 на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає йому звернутися до суду з вказаним позовом в загальному порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги застосувати до судді ОСОБА_6 за прояви службового недбальства ст. 367 КК України і стягнути на користь ОСОБА_2 штраф суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Устатті 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей19,20 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ заКодексом адміністративного судочинства України (стаття 19),Господарським процесуальним кодексом України (статті 2, 20),Кримінальним процесуальним кодексом України абоКодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Таким чином, стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд не врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також необґрунтовано відмовив у прийнятті зустрічного позову та ухвалив рішення про часткове задоволення позову про стягнення аліментів та вимог застосувати до судді ОСОБА_6 за прояви службового недбальства ст. 367 КК України і стягнути на користь ОСОБА_2 штраф необхідно зазначити, що це питання регулюється нормами Кримінального процесуального кодексу України, та вирішується в порядку кримінального судочинства, розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає.

Разом із цим, як вбачається, такі доводи вказують на незгоду апелянта із судовим рішенням у іншій справі, у такому разі ОСОБА_2 може реалізувати своє право на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги на судове рішення, інші сумніви в неупередженості або об`єктивності судді підлягають розгляду судом першої інстанції згідно вимог глави 3 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги, зводяться до власного тлумачення сторони щодо питання доцільності розгляду справи за обома позовами, відмова у прийнятті та повернення зустрічної позовної заяви була здійснена з додержанням визначеного законом порядку, при цьому права чи законні інтереси учасників справи порушені не були. Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу у ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова