РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складi:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Поліщук К.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в приміщені Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 , 1962 р. н., після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй майно. На підставі ст.1268 ЦК України, вона ОСОБА_5 ОСОБА_6 та її рідний брат ОСОБА_3 прийняли цю спадщину. 27.10.2017 року між ними ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в добровільному порядку було здійснено поділ спадкового майна. Так, відповідно до п. 14 даного Договору, до неї ОСОБА_8 у власність в порядку спадкування перейшло право власності на статутний капітал ПП «Рукавичка» розміром 100% варстістю 1000,0 грн., будівля цеху по виготовленню харчових напівфабрикатів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та одноповерховий, з мансардним поверхом, нежилий будинок із зрубу, який розташований в АДРЕСА_2 . Крім її з братом, інших спадкоємців у померлої ОСОБА_4 не має.

На підставі вказаного вище Договору про поділ спадкового майна від 24.10.2017 р. вона звернулася до нотаріуса з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2017 р. № 615/02-31 приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожею В.В. їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на нежилий будинок із зрубу, який розташований в АДРЕСА_2 . Причина відмови відсутність правовстановлюючого документа на цей будинок у спадкодавця.

У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволені позовних вимог.

Представник відповідача, Житомирської міської ради, до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позовних вимог.

Повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, на підставі досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 році. (а. с. 9-10).

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 році. (а. с. 11-12).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , 1962 р. н., померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2017 р. № 615/02-31 приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожею В.В. Фисюк ОСОБА_10 А. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на нежилий будинок із зрубу, який розташований в АДРЕСА_2 . Причина відмови відсутність правовстановлюючого документа на цей будинок у спадкодавця. (а. с. 13).

На підставі ст.1268 ЦК України, ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 27.10.2017 р. прийняли у спадщину та добровільно поділили: житловий будинок АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_4 ; Ѕ ід. ч. нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ; статутний капітал ПП «Рукавичка» розміром 100% варстістю 1000,0 грн., будівля цеху по виготовленню харчових напівфабрикатів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та одноповерховий, з мансардним поверхом, нежилий будинок із зрубу, який розташований в АДРЕСА_2 (а. с. 14).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, ін. №12024176 від 03.10.2013 р. випливає, що померла ОСОБА_4 мала у користуванні земельну ділянку (кадастровий номер :11:012:0058) загальною площею 0,0060 (нуль цілих шісдесят десититисячних) га, в т.ч. під будівлями і спорудами 0,0060 (нуль цілих шістдесят десятитисячних) га., із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), згідно укладеного із Територіальною громадою м. Житомира в особі Житомирської міської ради договору оренди земельної ділянки від 12.09.2013р.№1209. На зазначеній земельній ділянці розташовано одноповерховий, з мансардним поверхом нежилий будинок із зрубу, що підтверджується висновком № 272/08.15 будівельно-технічної експертизи, що виконаний 24.07.2015 р. СПД-судовим експертом Горкуша М.Д. (а. с. 15-17, 29-108)

Як вбачається із долучених до позову документів та зі змісту постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 р. по справі № 906/690/15 за позовом прокурора м. Житомира в інтересах держави до Житомирської міської ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання №579 від 11.07.2013 р. в частині надання в оренду земельної ділянки площею 0,0060 га, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016 р. (а. с. 112-117):

«01.09.2009 р. ФОП ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ФОП ОСОБА_11 , придбала у власність торгівельний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

23.06.2010 р. рішенням Житомирської міської ради № 1260 попередньо було погоджено ФОП ОСОБА_4 розташування малої архітектурної форми павільону продовольчих товарів за вказаною адресою.

19.10.2011 р. між ФОП ОСОБА_4 (замовник) та ПП будівельно-монтажною фірмою «Синевир» укладено договір підряду №30/10-12/11 на будівництво павільону громадського харчування з літнім майданчиком по АДРЕСА_2 .

20.09.2012 р. ФОП ОСОБА_4 подано до комунального підприємства «Інспекція з благоустрою м. Житомира» заявку на тимчасове порушення благоустрою за адресою: АДРЕСА_2 .

У 2012 р. на замовлення ФОП ОСОБА_4 виготовлено схему генерального плану відводу земельної ділянки під дитячий кафетерій та соціальний ігровий комплекс по АДРЕСА_2 .

21.08.2013 р. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» погоджено робочий проект зовнішнього газопостачання будівлі торгівлі по АДРЕСА_2 .

30.05.2013р. рішенням Житомирської міської ради №550 ФОП ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

11.07.2013 р. рішенням Житомирської міської ради № 579 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та вирішено надати ФОП ОСОБА_4 в оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,0060 га, кадастровий номер :11:012:0058 за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

12.09.2013 р. між Житомирською міською радою та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, згідно якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,0060 га, кадастровий номер :11:012:0058 за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Договір укладено на 5 років, він підписаний та скріплений печатками сторін, зареєстрований у встановленому законодавством порядку, про що у книзі записів договорів оренди вчинено запис 12.09.2013 р. за № 1204» (мовою оригіналу).

В постанові Рівненського господарського суду від 02.12.2015 р. по справі №906/690/15 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що:

«Відповідно до висновку № 272/08.15 будівельно-технічної експертизи від 24.07.2015р., одноповерхова з мансардним поверхом будівля зі зрубу, що розміщена на земельній ділянці по АДРЕСА_2 є нерухомим майном. Будівництво будинку розпочато в 2011р., а закінчене у 2012 р. Будівельна готовність -100%. На момент проведення дослідження об`єкт використовується під дитяче кафе.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі (ч. 1 ст. 331 ЦК України).

Отже, в результаті реконструкції та ремонту павільйон втратив статус малої архітектурної форми та з 2012р. на земельній ділянці за адресою в АДРЕСА_2 вже розташовано об`єкт нерухомого майна, який належить ФОП ОСОБА_4 і право власності на який підлягає державній реєстрації у відповідності до ч. 3 ст.331 ЦК України. (а. с. 112-114).

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не визначено конкретних строків, в межах яких особа-власник нерухомого майна зобов`язана зареєструвати своє право на нерухомість. Тобто відповідач-2 ФОП ОСОБА_4 не позбавлена сьогодні права здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно-будівлю кафе.

Поскільки на земельній ділянці по АДРЕСА_2 розташовано об`єкт нерухомого майна, який належить ФОП ОСОБА_4 та вільно викоистовується нею під дитяче кафе, то підстави для продажу права оренди на спірну земельну ділянку площею 0,0060 га за вказаною адресою на земельних торгах відсутні» (мовою оригіналу).

Зміст вказаних вище судових рішень, що набрали законної сили і які відповідно до ст. 129-1 Конституції України підлягають обов`язковому виконанню на всій території України всіма громадянами, підприємствами, установами та організаціями, є підтвердженням встановлення судовим органом факту належності права власності ОСОБА_4 нерухомого майна - одноповерхового з мансардним поверхом, нежилого будинку із зрубу, який розташований в АДРЕСА_2 на орендованій ОСОБА_4 земельній ділянці, площею 0,0060 га, кадастровий номер::11:012:0058, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 вжила всіх необхідних заходів до належного оформлення у встановленому законом порядку всіх необхідних документів на будівлю кафе.

Так, 20.07.2015 р. нею було подано до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради за вх. № 4729 від 20.07.2015 р. Декларацію про початок виконання будівельних робіт на дану будівлю, яка була зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 24.07.2015 р. за № ЖТ 98. (а. с. 22-23).

Також 04.08.2015 р. було подано до Центру надання адміністративних послуг Житомисрької міської ради за вх. №5070 від 04.08.2015 р. Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 10.08.2015 р. за № ЖТ 05. (а. с. 24-26).

В подальшому ОСОБА_4 отримала лист з Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 18.12.2015 р. № 1006-3-12/4815/15, яким її було повідомлено про те, що наказом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 17.12.2015 р. дві вищевказані Деларації були скасовані без зазначення підстав такого скасування.

Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак, згідно з ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як відомо, ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 Земельного Кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі.

Відповідно до ст. 413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

Особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Як вбачається з п.17 Договору оренди землі від 12.09.2013 р., Орендодавець (Житомирська міська рада) передбачав, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , орендарем ( ОСОБА_4 ) може здійснюватися будівництво будівлі(будівель), а тому передбачив, що у разі переходу права власності на об`єкти майна, які знаходяться на орендованій земельній ділянці до нового власника, договір оренди земельної ділянки зберігає чинність.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України визначено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові ж наслідки самочинної забудови встановлюються ст. 376 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В постанові від 30.03.2016 р., ухваленій у справі № 6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 ЦК України щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст. 376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього.

Як свідчать долучені до позову документи та як вбачається із встановлених в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 р. у справі № 906/690/15, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016 р., фактів, ОСОБА_4 отримала в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 на час розгляду позову по АДРЕСА_2 , площею 0,0060 га, кадастровий номер::11:012:0058, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за договором оренди землі від 12.09.2013 р. вже під збудований (реконструйований) нею та завершений у 2012 р. об`єкт нерухомого майна - одноповерховий, з мансардним поверхом, нежилий будинок із зрубу, площею 149,1 кв. м, який вже був розміщений на цій земельній ділянці.

Оскільки на момент укладення даного договору оренди землі від 12.09.2013 р. на цій земельній ділянці вже знаходився збудований ОСОБА_4 у 2012 р. об`єкт нерухомого майна нежилий будинок з мансандровим поверхом, що використовується під дитяче кафе, зовнішні габарити якого складають 11,0 м х 6,0 м, площею 149,1 кв. м, що підтверджено висновком будівельно-технічної експертизи від 24.07.2015 р. № 272/08.15, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 р. у справі № 906/690/15, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016 р., то відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України вказана земельна ділянка була надана Житомирською міською радою в оренду ОСОБА_4 навіть без її продажу на конкурентних- засадах, а тому, в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України ОСОБА_4 мала право за життя набути право власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна в судовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 182, 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1297,1278 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

У п. 23 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» та п. 3.1 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 ВІД 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» вказано, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В зв`язку з наведеним, керуючись ст. ст. 182, 331, 375, 376, 392,1216,1218,1220-1223,1261,1267,1268 - 1270 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», правової позиції Верховного суду України по справі № 6-265цс16 від 30.03.2016 р., ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, ,76, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 354,355 ЦПК України, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, задовольнити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка