Постанова

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 201/7193/13-ц

провадження № 61-37648св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Дніпровська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просив зобов'язати відповідача укласти з ним договір оренди гаражу НОМЕР_1 загальною площею 60,8 кв.м та гаражу НОМЕР_2 загальною площею

73,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати за позивачем право власності без актів введення в експлуатацію на вищезазначені гаражі.

Позовна заява мотивована тим, що 13 травня 2013 року між сторонами було укладено попередній договір оренди гаражу НОМЕР_1 загальною площею 60,8 кв.м та гаражу НОМЕР_2 загальною площею 73,1 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1. Відповідно до зазначеного договору відповідач повинен був укласти основний договір оренди у термін до

01 червня 2013 року, проте він його не уклав зазначивши, що право здачі майна в оренду мають лише його власники, а він має сумнів з приводу того, чи є позивач власником зазначеного майна, чим порушив права та інтереси позивача, безпідставно ухиляючись від підписання договору оренди.

ОСОБА_4 придбав гаражі АДРЕСА_1 у осіб, які були членами гаражного кооперативу «Транспортник». Гараж НОМЕР_2 позивачу подарував ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 12 червня 2009 року, який був його власником згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 1999 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В. за реєстровим № 2462. Позивач самовільно за власні кошти об'єднав дані гаражі в один гараж НОМЕР_2. Гараж НОМЕР_1 позивач самовільно за власні кошти переобладнав та збільшив у розмірах, проте право власності на зазначене майно за собою не зареєстрував у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 червня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на гараж НОМЕР_1 загальною площею 60,8 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 без акта введення в експлуатацію.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на гараж НОМЕР_2 загальною площею 73,1 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 без акта введення в експлуатацію.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 400,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що спірне майно було переобладнано позивачем за власні кошти, порушень прав інших осіб у зв'язку з самовільним будівництвом не вбачається і сторони на такі обставини не посилалися, спірне майно згідно технічних висновків може експлуатуватися за призначенням.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня

2018 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1 540,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем по справі, а Дніпровська міська рада, як власник земельної ділянки, і Дніпровський національний університет залізничного транспорту ім. ак. Лазаряна, як користувач земельної ділянки, не були залучені до участі у справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

30 травня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що Дніпровська міська рада не є уповноваженим суб'єктом права на розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що вказана земельна ділянка відносить до земель державної власності, а тому будь-яких прав Дніпровської міської ради в контексті розпорядника землями комунальної власності порушено не було.

Доводи інших учасників справи:

29 жовтня 2018 року Дніпровська міська рада через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_4 відмовити, а постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 був членом гаражного кооперативу «Транспортник» та придбав гаражі АДРЕСА_1.

12 червня 2009 року ОСОБА_4 було подаровано гараж НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 без нотаріального посвідчення, на підставі договору дарування, який був його власником згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 1999 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В. за реєстровим № 2462.

Вищезазначені гаражі ОСОБА_4 самовільно за власні кошти переобладнав та об'єднав їх в один гараж НОМЕР_2, а також побудував гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

13 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено в простій письмовій формі попередній договір оренди гаражу НОМЕР_1 загальною площею 60,8 кв.м та гаражу НОМЕР_2 загальною площею 73,1 кв.м по АДРЕСА_1, відповідно до якого основний договір повинен був укладатися строком на п'ять років.

З технічної документації спірного гаражу НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_4 самочинно збільшено його розмір.

З технічної документації спірного гаражу НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_4 самочинно об'єднав гаражі

НОМЕР_3 в гараж НОМЕР_2.

Технічними висновками спірних гаражів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, складених ПП «Архітектурне бюро «Крамаров Техтонік Групп», встановлено відповідність вимогам надійної та безпечної експлуатації та можливість їх безпечної експлуатації.

Земельна ділянка, на якій розташовані спірні гаражі, перебуває в комунальній власності Дніпровської міської ради.

Сама земельна ділянка по АДРЕСА_1 надана у постійне користування Дніпропетровському державному технічному університету залізничного транспорту Дніпропетровською міською Радою народних депутатів Дніпропетровської міської області України на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 15 лютого 2001 року

№ 341.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків суду апеляційної інстанції:

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення по справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем неправильно визначено суб'єктний склад учасників справи, що унеможливило розгляд справи по суті, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості здійснювати заміну неналежного відповідача належним відповідачем.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду Дніпропетровської області

від 03 травня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є. Червинська