Постанова

Іменем України

16 квітня 2019 року

м. Черкаси

справа № 710/241/18

провадження № 22-ц/793/579/19

категорія 301030400

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1;

представник позивача: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: Гіндик Іван Миколайович

розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника - адвоката Гіндика Івана Миколайовича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року (ухвалене в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області під головуванням судді Побережної Н.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

05 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з липня 2015 року вона проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 в АДРЕСА_1

22 серпня 2017 року ОСОБА_1 за власні кошти придбала автомобіль СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2. Під час спільного проживання автомобілем сторони користувались по мірі необхідності. У грудні 2017 року за взаємною згодою сторони вирішили розійтись. З цього часу позивач проживає окремо від відповідача, який не бажає повертати їй у власність вищевказаний автомобіль.

Просила суд витребувати у ОСОБА_3 належний їй автомобіль СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 та технічний паспорт на нього.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року накладено арешт на автомобіль СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_3 та зобов'язано передати ОСОБА_1 належний їй на праві приватної власності автомобіль СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 та технічний паспорт на нього.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 460 грн. 80 коп.

Зазначено, що заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року, а саме арешт автомобіля СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач є власником автомобіля СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, відповідач заволодів відповідним автомобілем без відповідних правових підстав, тому позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 та його адвокат Гіндик І.М. звернулися до суду з апеляційною скаргою на рішення суду, в якій просили його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, при ухваленні рішення не встановив, що позивач ОСОБА_1 на момент звернення до суду з позовною заявою та під час розгляду цивільної справи не являлася власником автомобіля. Відповідач ОСОБА_3 також не був власником автомобіля, оскільки він був проданий громадянці ОСОБА_5, яка в свою чергу 14 грудня 2017 року подарувала його ОСОБА_6 згідно договору дарування від 23 грудня 2017 року, яка 29 березня 2018 року отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (технічний паспорт) і стала власником автомобіля СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1.

Крім того, в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач звертаючись до суду з позовом не надала суду єдиного і беззаперечного доказу права власності на нього - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, прийнявши за доказ права власності довідку Територіального сервісного центру в Черкаській області № 31/23/43вих-21 від 13 січня 2018 року про те, що автомобіль зареєстрований за позивачем.

Оскільки всі повідомлення про розгляд справи направлялися відповідачу не за місцем його проживання, а за місцем реєстрації, тому він був позбавлений можливості надати свої заперечення відносно позовних вимог та був позбавлений можливості мати кваліфікованого представника, брати участь в розгляді справи, надаючи суду різного роду заяви та клопотання для спростування доводів позовної заяви, тому всі свої доводи він виклав у апеляційній скарзі та надав докази, які підтверджують ці доводи. Про судове рішення та розгляд справи судом ОСОБА_3 дізнався лише після вручення акту державного виконавця. Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, а тому такий висновок суду підлягає до скасування, оскільки на момент розгляду справи в суді та ухвалення рішення він не був власником автомобіля, тому не може вважатися належним відповідачем у справі.

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 зазначено, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не вмотивованими і задоволенню не підлягають.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач не знала про безпідставне переоформлення автомобіля СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 на ОСОБА_8, а потім на ОСОБА_6 У зв'язку з незаконним заволодінням транспортного засобу ОСОБА_1 звернулася до Черкаського ВП ГУНП з заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідно до якої 03 квітня 2019 року Черкаським ВП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 01639 за ст. 365 КК України. Просить приєднати до розгляду справи та дослідити докази, а саме: заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 02 квітня 2019 року, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 093 квітня 2019 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3165 від 14 грудня 2017 року та провести допит свідка ОСОБА_8

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі. Надано сторонам у справі можливість подати відзив на апеляційну скаргу у відповідності до ст. 360 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року розгляд справи призначено на 16 квітня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін про її розгляд, однак без виклику в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

2. Мотивувальна частина

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою №31/23/43 вих-21 від 13 січня 2018 року, виданою Територіальним сервісним центром № 7143 Регіонального сервісного центру в Черкаській області, відповідно до Єдиного державного реєстру MBС України автомобіль CHEVROLET AVEO, кузов НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, 2008 року виготовлення, 22 серпня 2017 року зареєстрований за ОСОБА_1

Оскільки позивач є власником автомобіля CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, відповідач заволодів зазначеним автомобілем без відповідних правових підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Задовольняючи позовні вимоги в частині витребування майна, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів своє право власності на автомобіль, що знаходиться у володінні ОСОБА_3, він вибув з його власності поза його волею зі встановленням факту поновлення його законних прав. Крім того, суд при задоволенні позову виходив також із положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Крім того ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд при встановленні факту права власності автомобіля позивачу керувався лише доданою до позовної заяви довідкою № 31/23/43вих-21 від 13 січня 2018 року, виданою Територіальним сервісним центром № 7143 Регіонального сервісного центру в Черкаській області, відповідно до Єдиного державного реєстру MBС України, що автомобіль CHEVROLET AVEO, кузов НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, 2008 року виготовлення, 22 серпня 2017 року зареєстрований за ОСОБА_1

Однак, як вбачається з доданих до апеляційної скарги доказів, а саме відповіді № 31/23/43вих-81 від 23 лютого 2019 року автомобіль CHEVROLET AVEO, кузов НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, 2008 року виготовлення був подарований дарувальником громадянкою ОСОБА_8 обдарованій громадянці ОСОБА_6 До вищевказаної відповіді додано нотаріально завірений договір дарування транспортного засобу від 23 грудня 2017 року, в якому зазначено, що автомобіль CHEVROLET AVEO, кузов НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, 2008 року виготовлення належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5, виданого ТСЦ 7141 14 грудня 2017 року.

Своє право власності на автомобіль ОСОБА_6 зареєструвала належним чином у встановленому порядку 29 березня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, що додано до апеляційної скарги.

У своєму рішенні (а.с. 45) суд зазначив, що відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Однак матеріали справи спростовують такий висновок суду, оскільки не містять жодного доказу належного повідомлення відповідача про дату, місце та час розгляду справи, як і не містять жодного документу, поданого відповідачем до суду під час розгляду справи, який би свідчив про його обізнаність з наявністю спору в суді.

Правила надання послуг поштового зв'язку затверджені постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

У пункті 99 Правил зазначено, що рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, … які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресатові, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Згідно пункту 106 Правил бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «судова повістка» повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

З наведених норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис вносить працівник поштового зв'язку.

Як зазначено вище, матеріали справи не містять жодного такого рекомендованого відправлення, яке містить відомості про вручення судової повістки ОСОБА_3, навпаки всі відправлення повернулися на адресу суду закінченням терміну зберігання. Інших заходів щодо належного повідомлення сторони про розгляд справи, в тому числі й оголошення в засобах масової інформації судом не вжито.

Дана обставина дає підстави вважати суду доведеним посилання ОСОБА_3, які приведені в апеляційній скарзі про те, що він був позбавлений права надати свої заперечення щодо позовних вимог в суді першої інстанції через неналежне його повідомлення про розгляд справи, оскільки адреса реєстрації, на яку надсилалися повідомлення і адреса фактичного його проживання є різними.

Крім того, наявність договору дарування від 23 грудня 2017 року та свідоцтва про реєстрацію права власності транспортного засобу на ОСОБА_6 від 29 березня 2018 року дає підстави вважати суду, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції, суд не пересвідчився, що спірний транспортний засіб, дійсно перебуває у власності позивача, оскільки на момент постановлення ухвали про забезпечення позову від 24 травня 2018 року та накладення арешту на автомобіль, він перебував у власності ОСОБА_6, яка до участі у справі залучена не була, а тому суд вирішив питання відносно її прав з порушенням вимог чинного законодавства. Також, суд не з'ясувавши всі обставини справи, не дослідив питання та не дав належної оцінки договору купівлі-продажу та договору дарування автомобіля, які були долучені сторонами вже на стадії апеляційного провадження. Тобто, не зробив всіх необхідних процесуальних дій відносно перевірки належності та допустимості доказів, наданих позивачем в суді першої інстанції.

Матеріали справи, в обсязі які існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції не давали підстав вважати суду, що автомобіль вибув з володіння позивача поза його волею, так як на момент розгляду та ухвалення рішення були відсутні докази щодо наявності в діях ОСОБА_3 ознак шахрайських дій, оскільки на підставі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Будь-яких доказів того, що позивач зверталася в компетентні органи з приводу незаконного утримання автомобіля у відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 не надано.

Крім того, з долучених до апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу доказів, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що особи, права яких стосується предмет позову, не були залучені до участі у справі з визначенням їх процесуального статусу. Тому, фактично, суд вирішуючи спір, вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до розгляду у справі.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Тобто, суд першої інстанції не вчинив дії передбачені ст. 51 ЦПК України та вирішив спір без всебічного та повного з'ясування дійсних обставин справи і встановленню обсягу прав та обов'язків сторін, ухваливши рішення, яке стосується прав та обов'язків осіб, які не були учасниками справи.

Тому, підсумовуючи вище встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що при розгляді справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, не визначив факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які підлягають доказуванню, не вирішив питання щодо кола осіб, які мають брати участь у справі, а отже, належним чином не дослідив усі докази у справі і таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що докази, що надані до апеляційної скарги та до відзиву на апеляційну скаргу є суттєвими для розгляду справи та вирішення спору, однак зауважує, що такі докази не були надані суду першої інстанції, їм не була надана оцінка районним судом, а на стадії апеляційного провадження процесуальним законом не передбачено надання оцінки нових доказів, що не були предметом дослідження районного суду.

Тому, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції з вищезазначених у рішенні підстав позбавлений можливості об'єктивного розгляду та вирішення спору по суті позовних вимог за визначеного кола осіб, які брали участь в суді першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що відмова в задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача звернутися до суду з новим позовом щодо захисту свого порушеного права, попередньо визначивши коло всіх учасників справи, які мають бути залучені при вирішенні спору, додавши до позовної заяви всі належні та необхідні докази в обґрунтування позовних вимог, а інші учасники справи не позбавлені права при новому розгляді справи надати свої докази в запереченні таких вимог.

У відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги сплатив 2 191 грн. 20 коп. судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 11 березня 2019 року.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені, рішення суду скасоване і в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України із позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 2 191 грн. 20 коп. грн. судових витрат, понесених ним під час розгляду справи.

З підстав вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати прийнявши нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника - адвоката Гіндика Івана Миколайовича задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2 191 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 16 квітня 2019 року.