Справа №: 604/105/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

з участю: секретаря судового

засідання ОСОБА_1,

представника позивача

ОСОБА_2,

представника відповідача

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним, позивачем, право власності на: 1) Ѕ частку земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий № 0:02:003:1241, розташованої по вул. Д.Галицького в смт. Підволочиськ Тернопільської області; 2) Ѕ частку нежилого приміщення магазину по продажу промислової групи товарів «Вікна-двері», розташованого по вул. Незалежності, 5 в м. Волочиську Хмельницької області; 3) Ѕ частку тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Д.Галицького в смт. Підволочиськ Тернопільської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05 лютого 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, під час якого ними було набуте за спільні кошти перелічене вище майно, згоди щодо розподілу якого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 немає, а тому, посилаючись на ст. ст. 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги з викладених у позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді проти позову заперечив, зазначивши, що такі обєкти, як земельна ділянка та нежиле приміщення магазину, були придбані дійсно під час шлюбу, однак за особисті кошти відповідача та для її особистих цілей, а щодо тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності зазначив, що вона не може бути розподілена, оскільки не є обєктом права власності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно зі ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що з 05 лютого 2005 року до 06 квітня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, що визнається сторонами.

Під час перебування в шлюбі сторонами спільно нажито майно, до складу якого входить: земельна ділянка для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий № 0:02:003:1241, розташована по вул. Д.Галицького в смт. Підволочиськ Тернопільської області; нежиле приміщення магазину по продажу промислової групи товарів «Вікна-двері», розташованого по вул. Незалежності, 5 в м. Волочиську Хмельницької області; тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності по вул. Д.Галицького в смт. Підволочиськ Тернопільської області.

Вказані обставини підтверджуються даними:

- інформаційної довідки № 109768922 від 03 січня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, згідно з якою за ОСОБА_5 01 серпня 2016 року зареєстроване право власності на земельну ділянку кадастровий № 0:02:003:1241, а 28 грудня 2012 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на нежиле приміщення магазину по продажу промислової групи товарів «Вікна-двері», розташованого по вул. Незалежності, 5 в м. Волочиську Хмельницької області;

- паспорту привязки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Д.Галицького в смт. Підволочиськ Тернопільської області від 19 липня 2017 року, виданого на імя ОСОБА_5

На думку суду, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки вказане майно спільно набуте сторонами під час шлюбу та підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя, при цьому представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами його посилання на те, що тимчасова споруда не є обєктом спільної сумісної власності, а також на те, що земельна ділянка та нежиле приміщення магазину були придбані за рахунок особистих коштів відповідача для її особистих цілей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 372 ЦК України; ст. ст. 60, 63, 70, 71 СК України; ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

В порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на:

- Ѕ частку земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий № 0:02:003:1241, розташованої по вул. Д.Галицького в смт. Підволочиськ Тернопільської області;

- Ѕ частку нежилого приміщення магазину по продажу промислової групи товарів «Вікна-двері», розташованого по вул. Незалежності, 5 в м. Волочиську Хмельницької області;

- Ѕ частку тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Д.Галицького в смт. Підволочиськ Тернопільської області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5286 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:ОСОБА_4 (47801, Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. Сонячна, 20; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1)
Відповідач:ОСОБА_5 (47801, Тернопільська область, смт. Підволочиськ, пров. Козацький, 14/6; ідентифікацій номер: НОМЕР_2)

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Суддя О.М. Бабій