Дата документу 21.05.2019 Справа № 334/5932/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5932/18 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1118/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року у справі за позовом Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ЗОКС «Довіра» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.04.2007 року між ЗОКС «Довіра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9073, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 140000,00 грн. строком на 5 років до 17.04.2012 року, зі сплатою 24 % річних.

Пунктом 5.1 цього договору встановлено, що при запізненні строків обов`язкової щомісячної сплати процентів за кредит позичальник сплачує подвійні проценти за кожен місяць запізнення по сплаті, до повного повернення суми кредиту.

Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що договір набуває чинності після підписання його сторонами та надання позичальнику кредиту (частини кредиту) та діє до повного повернення позичальником суми по кредиту і сплати належних процентів за користування кредитом (а при неповерненні в строк кредиту - і підвищених процентів).

У забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитного договору між спілкою та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки № 9073 від 17.04.2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 13.04.2009 року у справі №2-1397/09 задоволено позов ЗОКС «Довіра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення 236 000,00 грн. - основного боргу, з яких 140000,00 грн. - неповерненої суми кредиту, 48000,00 грн. - відсотки за користування кредитом, 48 000,00 грн. - підвищені відсотки за запізнення сплати процентів за користування кредитом, та 1 700,00 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення., всього 237 730,00 грн.

На підставі цього судового рішення було видано виконавчий лист №2-1397/09р., який пред`явлено до виконання 15.03.2010 року.

Станом на момент подання позову вказане судове рішення відповідачами не виконано.

Вважала, що наявність невиконаного відповідачами судового рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 13.04.2009 року не звільняє останніх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 ЦК України, до моменту фактичного виконання зобов`язання з трьохрічним обмеженням, які передували подачі цього позову.

Відповідно до розрахунку сума інфляційних втрат за три роки з 08.08.2015 року по 08.08.2018 року від простроченої суми (237 730,00 грн.) складає 77975,44 грн., а сума 3% річних - 21415,24 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЗОКС «Довіра» суму грошових коштів у розмірі 77975,44грн. інфляційних втрат та 21 415,24 грн. 3% річних, а всього 99390,68 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЗОСК «Довіра» суму грошових коштів у розмірі 77 975,44грн. (інфляційні втрати) та 21 415,24 грн. (3% річних).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність позивачем пред`явлення виконавчих листів на виконання, пропуск строку позовної давності, відсутність підстав для застосування ст. 625 ЦК України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

За приписами ст.ст. 12, 13, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст. 13. ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу і разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більше як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з 01 березня 2019 року, призначалась до розгляду 09 квітня 2019 року, 21 травня 2019 року.

В судове засідання 21 травня 2019 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 165-173) особи, які беруть участь у цій справі, окрім представника позивача ОСОБА_4 , не з`явились.

Судова колегія відхилила клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому засіданні, враховуючи завчасне належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 23.04.2019 року (а.с.143), його представника ОСОБА_5 09.04.2019 року (а.с.131) про час та місце розгляду справи та наявність у ОСОБА_1 іншого представника ОСОБА_6 .(а.с.102).

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез`явившихся осіб, які беруть участь у справі за присутністю представника позивача Штабовенко Д.В.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.04.2007 року між Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» та ОСОБА_1 (далі - відповідач) укладено кредитний договір № 9073, відповідно до умов якого позивач видав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 140 000,00 гривень, строком до 17.04.2012 року зі сплатою відсотків 24 % річних, щомісячно рівними частками у відповідності з графіком (а.с.8).

Згідно з п. 5.1 цього договору при порушенні строків обов`язкової щомісячної сплати процентів за кредит позичальник сплачує подвійні проценти за кожен місяць запізнення по сплаті, до повного повернення суми кредиту.

На виконання умов кредитного договору 17.04.2007 року між Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір поруки № 9073, за умовами якого останні зобов`язались у солідарному порядку відповідати перед спілкою у тому ж обсязі, що і позичальник (а.с.10).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов вищевказаного кредитного договору рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 13.04.2009 року у справі №2-1397/09 задоволено позов Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про дострокове солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, яка станом на 19.01.2009 року становить 236 000,00 грн. та складається з: 140 000,00 грн. - сума неповерненого кредиту; 48 000,00 грн. - відсотки за користування кредитом, 48 000,00 грн. - підвищені відсотки за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, а також 1 700,00 грн. - судового збору; 30,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення, всього 237 730,00 грн. (а.с. 10).

Судом також встановлено, та не заперечується відповідачами (а.с.51 зворот), що на підставі зазначеного судового рішення були видані виконавчі листи №2-1397/09 р., які пред`явлені до виконання 15.03.2010 року, знаходились на виконанні у Дніпровському ВДВС м.Запоріжжя та згодом були повернуті стягувачу без виконання.

Відповідно до ухвали від 27.02.2012 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №0814/2542/2012 (номер провадження 6/0814/86/2012) Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра», видано дублікат виконавчого листа №0814/2542/2012 від 14.05.2012 року щодо стягнення з ОСОБА_1 , на користь Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» заборгованості за кредитним договором в сумі 236 000,00 грн., 1700,00 грн. - судового збору; 30,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення, всього 237 730,00 грн. (а.с. 151-152).

За приписами ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Як вбачається з листа Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя за №59608 від 06.11.2018 року, на виконанні відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження АСВП 32780822 щодо виконання виконавчого листа №0814/2542/2012 від 14.05.2012 року Ленінського районного суду міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» суми боргу у розмірі 237 730 грн., яке було відновлено 21.03.2018 року (а.с.58).

З огляду на встановлені судом обставини та матеріали справи, довід апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним пред`явлено до примусового виконання виконавчі листи та, що вони знаходяться на виконанні у Дніпровському відділі ДВС колегія суддів вважає неприйнятними.

Крім того, відповідачем не надано доказів щодо неправомірності дій державних виконавців Дніпровського відділу ДВС щодо відкриття виконавчого провадження та/або відновлення виконавчого провадження у процесі виконання виконавчих листів (дублікатів виконавчих листів), які видані Ленінським районним судом міста Запоріжжя на виконання рішення суду від 13.04.2009 у справі №2-1397/09 за позовом Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про дострокове солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Доказів виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 13.04.2009 у справі №2-1397/09 матеріали справи не містять та відповідачами не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Відповідно до розрахунку Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра», сума інфляційних втрат за період з 08.08.2015 року по 08.08.2018 року від простроченої суми 237 730,00 грн. складає 77 975,44грн., а сума 3% річних - 21 415,24 грн. (а.с.56).

Зазначений розрахунок відповідачами не спростований.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої палати Верховного суду від у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що "зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України".

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав у кредитора - Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи, що позичальником не надано будь-яких доказів на підтвердження сплаченої ним або поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 17.04.2007 року за № 9073, стягнутої на користь позивача за рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 13.04.2009 у справі №2-1397/09, довід апеляційної скарги про недоведеність наявної заборгованості колегія суддів вважає неприйнятним.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: