СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12384/18

пр. № 2/759/1676/19

29 березня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд зменшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/10 частину заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, прочинаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів судом не встановлено всіх фактичних обставин справи та не досліджено наявні в матеріалах справи докази. Зазначає, що в нього на утриманні є ще діти від другого шлюбу та кошти, які стягуються з нього на утримання неповнолітнього сина є нераціональними, та неспівмірними із тими коштами, які залишаються для утримання дружини та трьох дітей.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних заперечував, зазначивши, що визначений розмір аліментів передбачений законом, а тому підстав для його зменшення немає, також ним не надано належних доказів про необхідність зменшення розміру аліментів, оскільки матеріальний стан та стан здоров'я позивача у гірший бік не змінився, а також враховуючи ту обставину, що позивач впродовж 9 років до травня 2018 не сплачував на тримання сина аліменти можна вважати, що позивач має намір позбутися відповідальності щодо утримання сина.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі судового наказу від 05.06.2018 №2-н/759/438/2018 виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

На підставі судового наказу від 05.06.2018 №2-н/759/438/2018 ДВ Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 05.07.2018 відкрито виконавче провадження №56704851 (а.. 8).

02.08.2017 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 у Святошинському районному у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві (а.с. 10).

У вказаному шлюбі у них народилося троє дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15-17).

Згідно довідки про доходи від 01.08.2018 №001 ОСОБА_1 працює у КНУ ім. Т. Шевченка де займає посаду доцента та його дохід з січня 2018 р. по травень 2018 р. складає 102442 грн 00 коп. (а.с. 21).

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному УПФУ м. Києві і отримує пенсію за віком при повному стажі із січня 2018 р. по липень 2018 р. на загальну суму 52587 грн 71 коп. (а.с. 22).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 рокувизначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Сімейним кодексом України визначено обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши належну оцінку, виконавши вимоги цивільного судочинства, визначивши характер спірних правовідносин і норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приймає до уваги, що сплата відповідачем 1/4 частини заробітку на утримання дитини від минулого шлюбу не звільняє його як батька від обов'язку належно утримувати дитину. Крім того, визначений Хортицьким районним судом м. Запоріжжя розмір аліментів є мінімальним гарантованим розміром аліментів на дитину, який передбачений чинним законодавством України.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Цей розмір аліментів є необхідним, достатнім, законним та таким, що відповідає потребам дитини на даний час, а тому у позовних вимогах необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»;ст.ст. 141, 181 СК України;ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 05.04.2019.