Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1134/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року цивільну справу № 243/11396/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, (головуючий у 1 інстанції суддя Сидоренко І.О., дата складання повного тексту рішення 23 січня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Скат-Центр», працював на посаді охоронника до 08.06.2017 року. Звільнено його наказом № 653 від 08.06.2017 року за п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Проте при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі у сумі 23692 грн 06 коп., яка була нарахована за період січень - червень 2017 року, остаточно була сплачена лише 14.08.2018 року. Оскільки відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати, то на підставі ст.. 117 КЗпП України, просив стягнути з останнього на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 94389 грн 57 коп.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Скат-Центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2017 року по 14.08.2018 року в розмірі 74 264 грн 94 коп. (з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі) та розподілено судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволені позову, позивач подав апеляційну скаргу. У якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, стягнувши на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 94389 грн 57 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було невірно визначено суму, яка підлягає стягненню та не прийнято до уваги наведеним ним розрахунок. Судом помилково розраховано суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з середньогодинного заробітку, тоді як розрахунковою величиною є середньоденний заробіток. Крім того, судом не враховано, що у травні 2017 року він не працював, а тому у розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати необхідно було включити березень-квітень 2017 року.

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Відповідачем рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша ст.116 КЗпП України наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

На підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Скат-Центр», працював на посаді охоронника 6 управління з 16.05.2013 року по 08.06.2017 рік. Звільнений згідно наказу №653 від 08.06.2017 року за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).

При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був.

Відповідно до відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5, за січень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 5394 грн 58 коп. за лютий 2017 року - 4454 грн 82 коп., за березень 2017 року - 4923 грн 82 коп., за квітень 2017 року - 4590 грн 20 коп., за червень 2017 року - 4328 грн 64 коп., а разом 23692 грн 06 коп. У травні 2017 року нарахувань не було.

Відповідно до листа Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 06.06.2018 року, в ТОВ «Скат-Центр» виявлено порушення вимог трудового законодавства, а саме: Закону України «Про оплату праці», частини 1 та 2 статті 115 і частини 1 статті 116 КЗпП України. Про що складено акт, внесено припис про усунення порушень та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Згідно із відомостями на перерахування заробітної плати № 3 від 14.08.2018 року, остаточне перерахування заборгованості по заробітній платі позивачу було здійснено 14.08.2018 року.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

За таких обставин, судом першої інстанції достовірно було встановлено, що з боку відповідача було допущено порушення ст.ст. 115, 116 КЗпП України та своєчасно не було проведено розрахунок зі звільненим працівником. Тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, суд обґрунтовано дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 08 червня 2017 року по 14 серпня 2018 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо розміру нарахованої суми, апеляційний суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі Порядок) для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділ ІV Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції при перегляді справи встановив, що суд попередньої інстанції як розрахункову величину для нарахування виплат працівнику прийняв середньогодинну заробітну плату 31 грн 23 коп., визначену підприємством за розрахунковий період квітень-травень 2017 року. При цьому суд не урахував, що згідно довідки про доходи від 12.12.2018 року, наданої відповідачем ОСОБА_1 у травні 2017 року останній фактично не працював, тому для обчислення середньогодинної заробітної плати розрахунковим періодом є березень-квітень 2017 року.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що при розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку позивача необхідно застосовувати як розрахункову величину середньоденну заробітну плату, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Згідно із ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників на підприємствах, в установах і організаціях здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, яка може проводитися як за результатами індивідуальних, такі колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплати, премії і винагороди встановлюється власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи, а саме: табелю обліку робочого часу, розрахункових листів за березень-квітень 2017 року та довідки про доходи від 12.12.2018 року, убачається, що позивач працював на посаді охоронника 6 управління із погодинною оплатою праці згідно з затвердженим графіком.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм убачається, що обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача (з 08.06.2017 року по 14.08.2018 року) повинно розраховуватися із середньогодинної заробітної плати з урахуванням відпрацьованого часу та нарахованих сум за період березень-квітень 2017 року.

Відповідно до довідки про доходи від 12.12.2018 року та розрахункових листів за березень-квітень 2017 року розмір середньогодинної заробітної плати складає 30 грн 20 коп. ((4923 грн 82 коп. + 4530 грн 20 коп.) / (168 год. + 147 год.)). Кількість робочого часу, згідно графіку роботи позивача за час затримки розрахунку становить 2269 годин.

Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен складати 68523 грн 80 коп. (30 грн 20 коп. х 2269 годин).

Проте суд апеляційної інстанції не може змінити рішення в цій частині і стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 68523 грн 80 коп., оскільки відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Право суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги передбачено частиною четвертою статті 367 ЦПК, але суд апеляційної інстанції не може вийти за межі самої апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Так, на рішення суду апеляційна скарга подана позивачем, який просить змінити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і ухвалити нове рішення якім збільшити суму.

Суд першої інстанції стягнув на користь позивача суму у 74264 грн 94 коп. і відповідачем судове рішення не оскаржується. А відтак суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 і стягнути суму у меншому розмірі, ніж визначена судом першої інстанції і з якою погодився відповідач, оскільки позивач просить рішення суду в цій частині змінити, стягнувши середній заробіток за час затримки розрахунку у більшому розмірі, ніж суд попередньої інстанції.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з відповідача 74264 грн 94 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає залишенню без змін.

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальний закон пов`язує можливість прийняття рішення щодо зміни рішення в оскарженій частині, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - без змін.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги не компенсуються.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.В. Біляєва

М.С. Будулуца