Єдиний унікальний номер 233/3318/18 Номер провадження 22-ц/804/117/19

Головуючий в 1 інстанції: Бєлостоцька О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Новікової Г.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 233/3318/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року ( суддя Бєлостоцька О.В.), ухваленого в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 26 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що з 01 серпня 2016 року по 17 липня 2017 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі, обіймав посаду начальника технічного відділу виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не сплаченої на його користь заробітної плати становить 30844 гривні 15 копійок, сплатити яку в добровільному порядку відповідач відмовляється.

Просив стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 30 884 гривні 15 копійок.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неповне зясування судом обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і зокрема на таке, що антитерористична операція на території Донецької області дійсно проводиться, починаючи з 14 квітня 2014 року, між тим, це не було перешкодою для виконання відповідачем щодо виплати заробітної плати своїм працівникам аж до березня 2017 року, в цей період заробітна плата регулярно нараховувалася і виплачувалася через банківські установи на території України. Також зазначає, що регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що знаходиться в місті Лиман, було організовано прийом первинних документів, необхідних для нарахування заробітної плати за період з 1 березня 2017 року і по день звільнення працівників з роботи. Позивачем всі первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати, були передані до регіональної філії ще у листопаді 2017 року. 17 вересня 2018 року ним до суду першої інстанції було надіслано клопотання про долучення до матеріалів справи сканованих копій зазначених документів, а також було зазначено місце знаходження їх оригіналів, однак суд не взяв їх до уваги, суд не вжив до відповідача жодних заходів примусу з тим, щоб спонукати відповідача виконати вимогу суду про надання відомостей про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, про витребування яких він заявляв клопотання і яке було задоволено судом. Зазначає, якщо вже суд бажає застосувати до зазначених правовідносин положення цивільного законодавства про відшкодування шкоди, то в такому разі відповідачу слід було б довести відсутність своєї вини у невиплаті працівникові заробітної плати, однак жодних доказів відсутності своєї вини відповідач суду не надав. Суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 9 ЦК України, а також положення цивільного законодавства про відшкодування шкоди, оскільки спірні правовідносини та відносини щодо відшкодування шкоди мають різну правову природу. Трудові відносини, у тому числі і щодо виплати найманому працівникові заробітної плати є договірними відносинами сторін, а правовідносини щодо відшкодування шкоди належать до позадоговірних зобовязань. Питання оплати праці працівника у повному обсязі врегульовані трудовим законодавством. В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав діє презумпція вини роботодавця, за таких обставин суд мав взяти до уваги довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, видану йому за місцем роботи, засвідчену головним бухгалтером.

Відповідач ПАТ «Українська залізниця» подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2

В обґрунтування відзиву послався на те, що у звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата, Дебальцеве у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні ПАТ «Укрзалізниця» господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Дебальцеве. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ "Укрзалізниця", що знаходиться, в тому числі у м. Дебальцеве, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Дебальцеве, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Зазначає, що сам факт звільнення позивача 17 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобовязань згідно ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України. Відповідач не мав обєктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обовязків та виконати свої зобовязання за трудовим договором. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Представник ПАТ «Українська залізниця» також вважає, що, враховуючи позовні вимоги у справі № 233/3318/18, є свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 184).

Представник відповідача в судове засідання не зявися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с.185)

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт звільнення позивача ОСОБА_2 17 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2, позивач з 14 червня 2011 року обіймав посаду начальника виробничо-технчного відділу локомотивного депо Дебальцеве-пасажирське Державного підприємства «Донецька залізниця». Як вбачається з відмітки в трудовій книжці позивача, Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 13-14).

17 липня 2017 року позивача ОСОБА_2 звільнено із займаної посади у звязку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 15).

Із змісту висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 вбачається, що унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони обєктивно впливають на її обовязки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобовязальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України.

Відповідно до зазначеного висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, за адресою: м. Донецьк, вул.Артема, 68, в тому числі, до оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень, коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобовязання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст.47, 83, 115, 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок (а.с. 46-78).

Згідно довідки відповідача по справі від 16 серпня 2018 року № 348 за березень 2017 року ОСОБА_2 сплачено заробітну плату у розмірі 2449 гривень 97 копійок, затримка у виплаті заробітної плати на останні 6 місяців відсутня (а.с. 80).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «ОСОБА_3 Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України.

На підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листки за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми (без утримання податків та інших обовязкових платежів): за березень 12 169,09 грн., квітень 3225,57 грн., травень 853,48 грн., червень 0,00 грн., липень 14636,01 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги). В розрахункових листках за квітень-липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою (а.с.94-102).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу. Зазначені документи підписані керівником ВП Дебальцевське пасажирське локомотивне депо ОСОБА_4, головним бухгалтером ОСОБА_5; табелі обліку використання робочого часу, крім того підписані помічником начальника з кадрових питань ОСОБА_6, інженером з організації та нормування праці ОСОБА_7, головним інженером ВП Дебальцевське пасажирське локомотивне депо ОСОБА_4 та табельником ОСОБА_8

Згідно розрахунків заробітної плати за квітень - липень 2017 року, позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою.

Факт встановлення на Виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», де працював ОСОБА_2 відповідачем не спростовані, а також з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, висновок суду про не надання позивачем належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів є помилковим.

Відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Згідно довідки відповідача по справі від 16 серпня 2018 року № 348 за березень 2017 року ОСОБА_2 нараховане всього 3081,02 грн. до видачі 2449,97 грн. (а.с.80).

Висновок суду про те, що сам по собі факт звільнення позивача ОСОБА_2 17 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, а також такі доводи, викладені у відзиву на апеляційну скаргу, спростовуються наданими позивачем документами, з яких вбачається, що йому нараховувалась зарплата за час простою, що передбачено трудовим законодавством і є обовязком роботодавця виплатити цю суму при звільненні працівника.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року у розмірі: за березень 9 088,07 (з урахуванням отриманої суми 12 169,09 грн. 3 081,02 грн.), квітень 3 225,57 грн., травень 853,48 грн., червень 0,00 грн., липень 14 636,01 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги), а всього 27 803,13 грн.

Заборгованість по заробітній платі у сумі 27 803,13 грн. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов'язком податкового агента, яким є відповідач.

Доводи, викладені представником ПАТ «Українська залізниця» у відзиву на апеляційну скаргу про те, що позовні вимоги у справі № 233/3318/18 є свого роду відшкодуванням завданої майнової шкоди, тому застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства є безпідставними, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, а саме щодо оплати праці, у повному обсязі врегульовані трудовим законодавством.

Доводи, про те, що науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, є не обґрунтованими, оскільки.

Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Дебальцеве, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що обєктивно унеможливлюють виконання обовязків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У звязку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у звязку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обовязки на цих виробничих потужностях у звязку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, обєктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область місто Донецьк вул. Артема, 68 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова, 44, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень»", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобовязання перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Укрзалізниця» у невиконанні своїх обовязків .

Проте форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Проте жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обовязок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов'язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. (ст 10).

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати.

Інші доводи, відповідача зазначені у відзиву на апеляційну скаргу, є безпідставними з огляду на наведені апеляційним судом обставини і обґрунтування висновків нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції та суду апеляційної звільнявся від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючі позовні вимоги частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, та того, що позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору за даним позовом, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору якій підлягав сплаті при зверненні до суду першої інстанції у розмірі 634,49 грн. та 951,74 грн. за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог, а всього: 1586,23 грн. (634,49 грн. + 951,74 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 27 803 (двадцять сім тисяч вісімсот три) гривень 13 копійок.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_2 доходу утримати з цієї суми податки та інші обовязкові платежі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі у розмірі 1 586,23 (одна тисяча пятсот вісімдесят шість) гривень 23 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: Г.В. Новікова

ОСОБА_9