ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8154/19 Справа № 211/3977/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест", приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Компанія Транс-Інвест" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згодом уточнив позовні вимоги.

Вказував, що 10 листопада 2017 року о 13-40 годині не маючи довіреності на керування транспортним засобом, з усного дозволу власника авто, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Ford Scorpio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Каткова та Салютна в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не зреагував на її зміну перед початком руху, та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, не створив перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу автомобілю марки УРАЛ 6563, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався з правого боку по вул.Салютна.

Зазначав, що внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Постановою суду від 21 травня 2018 року провадження у відношенні нього закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 є працівником відповідача та виконував свої обов`язки перед відповідачем. Висновком спеціаліста сума збитків, завдана пошкодженням автомобіля, складає 40.518 грн. 54 коп., авто не відремонтовано. Витрати на проведення експертизи склали 4.862 грн. та 2.500 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач, з урахуванням уточнень, просив стягнути солідарно з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ПРаТ «СК «Арсенал Страхування» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 25.938 грн.54 коп., витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 4.862 грн. та 2.500 грн., витрати на запрошення в розмірі 36 грн.60 коп. та судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати послуг експерта в розмірі 2.500 грн., витрати на запрошення в розмірі 36 грн. 60 коп. та судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 25.938 грн.54 коп. та судовий збір в розмірі 352 грн.40 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПРаТ «СК «Арсенал Страхування» просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення страхового відшкодування та судового збору з ПРаТ «СК «Арсенал Страхування» та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПРаТ «СК «Арсенал Страхування» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що:

- у даній справі у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, у зв`язку з пропуском позивачем встановленого законом строку для звернення до страховика з вимогою про сплату страхового відшкодування;

- обставини справи №755/18006/15-ц не є подібними до обставин цієї справи;

- строк, зазначений у п.37.1.4 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є присічним і поновленню не підлягає;

- наявність або відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності учасника ДТП не випливає на право особи звернутися до страховика у встановлений законом строк;

- страховик жодним чином не порушував права позивача;

- надані позивачем висновки не є належними доказами позовних вимог;

- сума страхового відшкодування не зменшена на суму франшизи в розмірі 1.000 грн.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість та відповідність вимогам норм матеріального права рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" залишити без задоволення, рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що власником автомобіля марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 (а.с.5), вказаним автомобілем позивач керував за усною домовленістю з власником.

Власником автомобіля марки «УРАЛ 6563», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ТОВ «Компанія Транс-Інвест», цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ "СК «Арсенал Страхування» на підставі полісу № АК/3768216 (а.с.111).

10 листопада 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «УРАЛ 6563», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2

Постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2018 рок, провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.11-14).

Висновком експерта від 02 квітня 2018 року № 7/10.1/103, складеного на виконання ухвали Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, у справі про адміністративне правопорушення №213/3268/17, який міститься в матеріалах вказаної справи, наданої для огляду судом, встановлено, що в діях ОСОБА_4 по керуванню автомобілем марки «Урал 6563» вбачається невідповідність вимог 12.3, 12.4, 12.9б) ПДР України, невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, оскільки водій ОСОБА_4 мав технічну можливість своєчасно, виконавши вимоги п.12.3 ПДР України, знизити швидкість свого руху до швидкості руху автомобіля марки «FORD Scorpio», тим самим попередити зіткнення з останнім.

Згідно висновку експерта №Д30/07/18 по оцінці транспортного засобу, складеного 31 липня 2018 року, ринкова вартість автомобіля марки Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням пошкоджень після ДТП 10 листопада 2017 року, на дату оцінки складає 14.580 грн.66 коп. (а.с.17-32).

Згідно висновку експерта № Д/39/07/18 по визначенню матеріального збитку, складеного 31 липня 2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.33-53), сума матеріального збитку, нанесеного при дорожньо-транспортній пригоді власнику автомобіля марки "Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 40.518 грн.54 коп.

Судом першої інстанції також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «Арсенал страхування» була страховиком, а ТОВ «Компанія Транс-Інвест» страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3768216.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції вважав встановленою наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10 листопада 2017 року за участю автомобілів марки «FORD Scorpio», реєстраційний НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та марки «УРАЛ 6563», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та виходив з того, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», уклавши з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі, тому наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» розміру страхового відшкодування в розмірі 25.938 грн.54 коп., та з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» суми понесених позивачем збитків щодо вартості ремонту, вартості експертизи в розмірі 2.500 грн. та витрат на запрошення.

Колегія суддів в повному обсязі не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Колегія суддів вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно висновку експерта від 02 квітня 2018 року №7/10.1/103, складеного на виконання ухвали Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, у справі про адміністративне правопорушення №213/3268/17, саме невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п.12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, оскільки водій ОСОБА_4 мав технічну можливість своєчасно виконавши вимоги п.12.3 ПДР України, знизити швидкість свого руху до швидкості руху автомобіля марки «FORD Scorpio», тим самим попередити зіткнення з останнім.

За таких обставин вірними є висновки суду першої інстанції про наявність вини саме ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10 листопада 2017 року за участю автомобілів марки «FORD Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та марки «УРАЛ 6563», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Разом з тим, ухвалюючи рішення в частині стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхового відшкодування в розмірі 25.938 грн. 54 коп. суд першої інстанції виходив з того, що позивач посилався на поважність причин, через які він не мав можливості звернутись до страхової компанії, оскільки вина іншого водія в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення не була встановлена, з даним позовом до одного з відповідачів позивач звернувся з дотриманням трирічного строку, відповідно, строк перервався і підстави для відмови в позові до другого з відповідачів відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1,37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні ТОВ "Компанія Транс-Інвест" не зверталися до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про страхове відшкодування, позивач звернувся одразу з позовною вимогою до страхової компанії (дата настання дорожньо-транспортної пригоди - 10 листопада 2017 року; дата звернення з позовною заявою до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування (а.с.157-162) - 25 січня 2019 року), тому обґрунтованими є посилання апеляційної скарги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на безпідставність позовних вимог до страхової компанії, оскільки у цьому випадку вимога заявлена про відшкодування майнової шкоди, а не здоров`ю, річний строк обчислюється з моменту настання події, а саме дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» необхідно відмовити.

За загальними правилом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т. п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за статтею 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Аналіз норм статей 1167,1172,1187,1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, зважаючи на те, що власником транспортного засобу «УРАЛ 6563», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ТОВ «Компанія Транс-Інвест», ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та 10 листопада 2017 року, керуючи транспортним засобом «УРАЛ 6563», виконував завдання підприємства (а.с.162), колегія суддів вважає, що саме вказане товариство повинно нести передбачену цивільним законодавством відповідальність за неправомірні дії свого працівника, який перебуваючи на посаді водія завдав шкоди автомобілю позивача.

Визначаючи розмір збитків, завданих позивачу, колегія суддів приймає до уваги звіт №Д29/07/18 від 31 липня 2018 року, яким визначено, що вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки "Ford Scorpio" складає 40.518 грн.54 коп., позивач просив стягнути суму матеріальної шкоди в розмірі 25.938 грн. 54 коп., тому 25.938 грн. 54 коп. підлягають стягненню з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на користь позивача слід стягнути суму вартості експертизи 2.500 грн. (а.с.59) та витрат на запрошення 36 грн.60 коп. (а.с.60).

Витрати на проведення експертизи в розмірі 4.862 грн. відшкодуванню не підлягають, оскільки вказана експертиза була проведена в рамках справи № 213/3268/17, в якій вирішено питання про розподіл судових витрат в цій частині.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3.000 грн.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оскільки позивачем не надано доказів щодо обсягу послуг і виконаних адвокатом робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.), відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3.000 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп.; з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 1.057 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест", приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 25.938 грн. 54 коп., витрати з оплати послуг експерта в розмірі 2.500 грн., витрати на запрошення в розмірі 36 грн.60 коп. та судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_4) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" () судовий збір у розмірі 1.057 грн.21 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.