П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня2019 року м. Київ

Справа № 753/9827/14-ц

Провадження: № 22-ц/824/56512019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Лужецької О.Р., у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2014 року у справі за позовом ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29 жовтня 2014 року у справі № 753/9828/14-ц стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" суму заборгованості за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14.02.1997 року у розмірі 78 108 грн. 48 коп., яка складається з суми заборгованості за договором у розмірі 73120 грн. 25 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 4988 грн.23 коп. Суд мотивував своє рішення тим, що відповідачі мали оплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США на день здійснення платежу, а не на час укладення договору купівлі-продажу квартири в національній валюті на підставі рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, яким було встановлено, що належним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у договорах в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежу, та встановив наявність заборгованості відповідачів на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-ц/796/2658/2013. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 753/22010/14-ц, суд першої інстанції невірно застосував частину 3 статті 61 ЦПК України у відповідній редакції встановивши на підставі судових рішень, які не мають преюдиційного значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема, стосовно тлумачення змісту пункту 4 договору купівлі-продажу квартири та наявності факту порушення відповідачами їх обов'язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а також звільнивши позивача від доказування цих обставин. Вважає зазначені висновки Великої палати Верховного Суду істотними для справи обставинами, що дають підстави для перегляду заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 жовтня 2014 року за нововиявленими обставинами відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для розгляду заяви по суті.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не врахував приписи ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до яких право на судовий захист є однією із найбільш головних цінностей правової держави, а гарантування його реалізації повинно мати пріоритетний характер. Також скаржник посилається на норми міжнародного законодавства, які зазначені у Загальній декларації прав людини 1948 року (стаття 8), пункті 8 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практиці ЄСПЛ, відповідно до яких відмовляти особі у захисті її порушеного права виходячи з положень чинного законодавства, яке не передбачає механізмів поновлення такого права, є неприпустимим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, наведених у ній.

ПипченкоБ.Ю. в інтересах ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обгрунтованність.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що судове рішення, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, набрало законної сили в січні 2015 року, а заява про його перегляд подана до суду лише у лютому 2019 року, тобто після закінчення процесуальних строків, передбачених п.1. ч. 2 ст. 424 ЦПК України.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 425 ЦПК України, заява про перегляд рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1,3 частини третьої статі 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України передбачено, що з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Як убачається із матеріалів справи, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києві від 29 жовтня 2014 року набрало законної 6 січня 2015 року та звернуто до виконання.

Згідно вимог цивільно-процесуального законодавства, заява про перегляд вищевказаного рішення може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання його законної сили, тобто, не пізніше 6 січня 2018 року.

Строк, передбачений п. 1 ч. 2 статті 424 ЦПК України, є преклюзивним (припиняючим), поновленню не підлягає, тобто його закінчення є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження за заявою, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги про невірне трактування судом першої інстанції строків звернення з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами колегія суддів відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав скаржника на судовий захист відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

У частині 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимоги щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

На підставі вищевикладеного, та, враховуючи необхідність дотримання принципу правової визначеності, апеляційний суд відхиляє наведені доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В. Борисова

А.А.Пікуль