Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 755/2795/16-ц

провадження № 61-9022св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_3,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, Споживчий кооператив «Перспектива»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року у складі судді Савлук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2011 року у справі № 396/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Споживчий кооператив «Перспектива» (далі - СК «Перспектива») про стягнення заборгованості.

Заяву обґрунтовано тим, що згідно з положеннями Закону України «Про третейські суди» у редакції від 03 лютого 2011 року третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року, заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2011 року у справі №396/11 задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2011 року у справі № 396/11.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди». З огляду на характер спірних правовідносин та суб'єктивний склад сторін, що були предметом спору у третейському суді щодо виконання зобов'язань за договором кредиту від 07 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 з цільовим призначенням кредиту - інвестування у будівництво будинку, а ОСОБА_4 (позичальник) є споживачем послуг банка, який отримав кредит на придбання житла, тобто на споживчі потреби. Укладений з ОСОБА_3 договір поруки є забезпечувальним, тобто похідним зобов'язанням від основного договору, тому спір виник щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом, відтак справа не підвідомча третейському суду, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Заперечень на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходило.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк».

15 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

У лютому 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не вирішено питання щодо поновлення строку щодо оскарження рішення третейського суду, вказавши, що строк поновлено судом першої інстанції під час первинного розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, однак під час нового розгляду справи суд має дослідити та розглянути справу спочатку.

Підвідомчість розглянутої третейським судом справи встановлена ухвалою Дніпровського районного суду від 05 березня 2012 року у справі про видачу виконавчого листа на рішення третейського суду, тому вказана обставина не підлягає доказуванню.

Суд першої інстанції безпідставно скасував рішення третейського суду повністю, враховуючи його оскарження за заявою одного з відповідачів у вказаній справі.

Поручитель у вказаній справі не має підстав оскаржувати рішення третейського суду з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки поручитель за кредитним договором не є споживачем у розумінні положень вказаного закону.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-511цс15.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з матеріалами третейської справи № 396/11, 29 березня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред'явило до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків позов до ОСОБА_4, ОСОБА_3, СК «Перспектива» про стягнення боргу за кредитним договором.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2011 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, СК «Перспектива» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 07 березня 2008 року № 834/18-27/35/8-75 у сумі 324 431,40 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, СК «Перспектива» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3 622,39 грн витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені у статті статті 389-5 ЦПК України 2004 року, якою передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано, зокрема, у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону (пункт 1 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У вказаній справі Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про стягнення кредитної заборгованості, зокрема з поручителя, який поручився за виконання зобов'язань за кредитним договором.

Порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Вказане вище дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються у вказаній справі на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Згідно з пунктом 6.2 договору кредиту від 07 березня 2008 року у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись Законом України «Про третейські суди» домовилися про те, що спір розглядається Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків (а. с. 13).

Згідно з пунктом 4.2 договору поруки від 07 березня 2008 року у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись Законом України «Про третейські суди» домовилися про те, що спір розглядається Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків (а. с. 13).

Верховний Суд бере до уваги, що Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків розглянув справу про стягнення заборгованості як з боржника за кредитним договором, так і поручителів за договорами поруки, що є забезпечувальними, тобто похідним зобов'язанням від основного договору, тому у вказаній справі на них розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо доводів касаційної скарги ПАТ «Укрсиббанк» про те, що ОСОБА_3 не має права оскаржувати рішення третейського суду в частині інших боржників у справі Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Верховний Суд виходить з того, що позов пред'явлено як до боржника, так і до поручителів, які несуть солідарну відповідальність.

Крім того, Верховний Суд бере до уваги, що із заявою про скасування оскаржуваного рішення третейського суду звернувся лише поручитель ОСОБА_3, а боржник ОСОБА_4 та поручитель СК «Перспектива» із відповідною заявою не зверталися, однак скасування рішення третейського суду в частині одного солідарного боржника може призвести до різного обсягу відповідальності (суми боргу) в майбутньому, оскільки може виникнути ситуація, що з основного боржника та поручителів буде стягнуто різну сума боргу за одним і тим же кредитним договором за один і той же період.

Доводи касаційної скарги про неналежний розгляд питання поновлення пропушеного заявником строку не відповідають матеріалам справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року поновлено пропущений заявником строк для звернення до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2011 року у справі № 396/11 (а. с. 97-98).

Доводи касаційної скарги про те, що підвідомчість розглянутої третейським судом справи встановлено ухвалою Дніпровського районного суду від 05 березня 2012 року є необгрунтованими, оскільки вказана ухвала постановлена щодо видачі виконавчого листа на рішення третейського суду, а не за заявою про перегляд рішення третейського суду з підстав, передбачених статтею 389-5 ЦПК України 2004 року.

Верховний Суд не бере до уваги посилання у касаційній скарзі на ухвалу Верховного Суду України від 19 січня 2016 року у справі № 6-2767цс15, оскільки судом відмовлено у допуску вказаної справи до провадження з підстав, передбачених статтею 360 ЦПК України 2004 року.

Крім того, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про незастосування судами правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, оскільки у вказаній справі не вирішувалося питання про скасування рішення третейського суду та не викладено правового висновку щодо категорії спорів, підвідомчим третейським судам.

Верховний Суд у вказаній справі виходить із складу сторін, змісту вимог та дійшов висновку, що залишення без змін судових рішень сприятиме ефективному захисту порушених прав та інтересів осіб, що відповідає завданням цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до незгоди банку з ухваленими у справі судовими рішеннями.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик