ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4543/17 Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/818/1360/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2018 року ухвалене у складі головуючого судді Шарка О.П. по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

17 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», в якому після його уточнення 14.11.2018 остаточно просив суд стягнути з відповідача: матеріальну шкоду у розмірі 16062 грн. 83 коп.; франшизу 2000,00 гривень; моральну шкоду 20000,00 гривень; вартість експертної оцінки по визначенню матеріального збитку:800,00 гривень; вартість електронного повідомлення про проведення огляду КТЗ 100,00 гривень; витрати з надання правової допомоги 10075,00 гривень; поштові витрати 43,46 гривень; витрати на судовий збір 2560,00 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що 3 грудня 2016 року, близько 21.00 годин ОСОБА_4, керуючи належним йому автомобілем НОМЕР_1, в районі будинку №16 по вул. Рибалко в м. Харкові, скоїв ДТП, а саме: наїзд на стоячий автомобіль НОМЕР_2, який належить йому на праві власності, після чого з місця ДТП зник. 25.03.2017 року, в результаті оперативно-розшукових заходів Патрульній поліції м. Харкова ГУНП Харківської області, винуватця даного ДТП - відповідача, було встановлено, щодо нього було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4,124 КУпАП. 29.04.2017 року, Фрунзенський районний суд м. Харкова, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, виніс рішення, яким визнав в його діях склади адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4,124 КУпАП. У зв'язку з вчиненням відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-2 КУпАП, позивачу було завдано як матеріальна, так і моральна шкода.

Матеріальний збиток відповідно до ст. 1192 ЦК України полягає у витратах позивача на ремонт пошкодженого внаслідок вказаного ДТП автомобіля ВАЗ 2108, держномер НОМЕР_3, який належить позивачу на праві власності. На підтвердження розміру збитку позивач послався на договір на ремонт та технічне обслуговування транспортного засобу № 10 від 01.06.2018р., наряд-замовлення № 01 від 01.06.2018 року, акт прийому-передачі виконаних робіт № 10 від 29.08.2018 року, прибутковий ордер № 12 № 12 від 29.09.2018 року про оплату робіт по відновлювальному ремонту свого автомобіля на суму 26752,83 грн.; а також - звіт щодо визначення вартості матеріального збитку № 202/03/17 від 31.03.2017 року суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 на суму 18516,04 гривень.

25.09.2017 року страховою компанією «ВУСО», якою була застрахована цивільна відповідальність відповідача перед Третіми особами, в разі заподіяння їм шкоди, позивачу була виплачена сума страхового відшкодування, за вирахуванням ПДВ і франшизи 2000 грн., у розмірі 10690,00 гривень.

Різниця між фактичною вартістю проведеного ним ремонту свого авто, 26752,83 грн., та страховим відшкодуванням, 10690,00 грн., становить 16062,83 грн., яка відповідно до ст. 1194 ЦК України повинна бути йому відшкодована відповідачем.

Згідно п. 36.6. Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Цивільна відповідальність відповідача перед третіми особами, в разі заподіяння їм шкоди, була застрахована в СК «ВУСО», поліс № АЕ-7891185, за яким, сума франшизи становить 2000,00 гривень, що зазначено у листі СК «ВУСО» від 07.04.2017 року, про розрахунок страхового відшкодування. На думку позивача, відповідач має компенсувати йому суму франшизи у розмірі 2000,00 гривень.

Внаслідок протиправних дій відповідача, йому також було завдано моральну шкоду, а саме: під час скоєння відповідачем адміністративного правопорушення, він побачив, як відповідач залишає місце ДТП пошкодивши його автомобіль, після чого, він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, збурення, приниженого гідності, тривоги. Так, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідач завдав йому немайнову шкоду, спричинену моральними і фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни в його житті: щоденні думки і спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання і спогади, настороженість, тривога, емоційні і тілесні реакції при згадці про подію, що сталася, тяжкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі психологічного одужання і реабілітації, переживання фізичних незручностей і психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, нестійкий настрій, емоційне переживання, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Крім того, зазначені обставини негативно вплинули на стан здоров'я його батька, з яким він проживає разом, та який в зазначений період знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні № 7 з діагнозом інсульт судин головного мозку, що підтверджується випискою з історії хвороби. Так, через відсутність автомобіля, позивачу довелося постійно користувався послугами таксі та громадським транспортом для відвідування лікувального закладу в якому знаходився його батько на стаціонарному лікуванні, а також його транспортування в різні лікувальні установи для проведення діагностики, так як його стан здоров'я, після перенесеного інсульту, не дозволяв йому користуватися громадським транспортом.

Наслідки вчиненого відповідачем адміністративного правопорушення, також негативно вплинуло на стан його здоров'я: появі негативних психоматичних та психоемоційних змін, а саме: порушення сну, неприємних сновидінь, швидкою стомлюваністю, пасивністю, зниженим настроєм, пригніченістю, нервозністю, дратівливістю, уразливістю, чутливістю, реакцією замикання, фіксованістю на негативних переживаннях, емоційній напрузі, настороженістю, невпевненості в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривоги з приводу майбутнього. Внаслідок перерахованих вище наслідків протиправних дій відповідача, для нормалізації свого стану здоров'я, позивач змушений був витрачати час на консультації лікаря невропатолога і психіатра, а також витрачати гроші на придбання лікарських препаратів. Моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача позивач оцінює в 20000,00. Розмір моральної шкоди вважає позивач достатнім для того щоб пробачити відповідачу спричинені йому негаразди та переживання, а також потрачений на з'ясування питання час.

Крім того, позивач поніс витрати пов'язані з відновлення своїх прав, а саме: неодноразові поїздки в управління патрульної поліції з тим, щоб привезти, відвезти документи, доставити запит страхової компанії в поліцію, забрати з поліції довідку про ДТП, відвезти її в страхову компанію, зробити неодноразові поїздки до експерта, в банк, до медичного закладу, на що потрібні були кошти.

У зв'язку з необхідністю підготовки та подання позовної заяви до суду, та представництва його інтересів у суді, він уклав договір про надання правової допомоги, загальна вартість витрат на правову допомогу склала 10075,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовні заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем на підтвердження позовних вимог був наданий звіту про визначення вартості матеріальної шкоди, складений 31.03.2017 року суб'єктом оціночної діяльності, маючим сертифікат з оцінки об'єктів у матеріальній формі. Цей суб'єкт оціночної діяльності за відсутністю належних знань, що підтверджується долученими сертифікатами, був не в змозі зробити висновок про наявність причинного зв'язку між наявними пошкодженнями автомобілю позивача та подією, результатом якої стали пошкодження, оскільки ФОП ОСОБА_7 не є експертом та йому невідомі вимоги ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 25.09.2017 року страховою компанією «ВУСО», якою була застрахована цивільна відповідальність відповідача позивачу була виплачена сума страхового відшкодування, за вирахуванням ПДВ і франшизи, у розмірі 10690,00 гривень, ТОВ «Експерт» був підготовлений розрахунок вартості відновленого ремонту з якого були виключені вартість фарбування та матеріалів фарбування боковини задньої лівої, вартість ремонту даху, оскільки на них є пошкодження, не пов'язані з ДТП. Оцінка пошкоджень належного позивачу автомобіля була виконана через 4 місяця після ДТП. Позивачем були понесені витрати, пов'язані на його думку, з розглядом справи: вартість експертної оцінки по визначенню матеріального збитку: 800,00 гривень; вартість електронного повідомлення про проведення огляду КТЗ: 100,00 гривень. Разом з цим вартість експертної оцінки по визначенню матеріального збитку здійснював суб'єкт оціночної діяльності, у якого відсутні належні знання.

Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія ВУСО» в судове засідання не з'явився, про час там місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, витребувано від третьої особи з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» висновок Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт» про вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, а також копію страхового полісу АЕ № 7891185, яким була застрахована відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 перед третіми особами.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у сумі 4271 грн.50 коп.; відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 3000 грн.00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір 1409 грн.60 коп. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог та вирішити питання відповідно до ст.141 ЦПК України про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване в частині стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди, ухвалене з порушенням норм матеріального права, яке підлягає зміні.

Вказав, що він проти позову заперечував частково, вважав, що не зобов'язаний здійснювати виплати, крім франшизи, проти чого не заперечував, був згоден на виплату, якщо йому позивач доведе документально, що саме він є власником ушкодженого автомобілю. Під час слухання справи сплатив позивачу 1000,00 грн. в рахунок вартості франшизи. Третя особа ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» свою правову позицію відносно позову не виклала.

Зазначив, що відповідно до розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт» визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 2108», державний номерний знак АЗ 3392ЕЕ на момент дослідження складає 14961 грн 50 коп. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить: 14961 грн- 10690,00 = 4271 грн. 50 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Проте з цією сумою він не погоджується, оскільки вважає, що позивачу було сплачено суму відшкодування. Відповідно до листа №2801/723452 від 17.04.2017 року СК «ВУСО» позивачу була здійснена виплата всієї суми страхового відшкодування, частина пошкоджень автомобіля позивача не мала відношення до даного страхового випадку, претензій відносно виплати суми страхового відшкодування до страхової компанії позивачем не заявлялись.

Вказав, що суд першої інстанції стягнув з нього на користь позивача судовий збір пропорційно від задоволених вимог у розмірі 1409,60 грн., але не надав розрахунок цієї суми, що заважає прокоментувати цю суму, крім того, суд не врахував сплачений ним судовий збір за подачу заяви про перегляд заочного рішення, і ця вимога була задоволена, вважає, що сплачений судовий збір також повинен враховуватися при розрахунку судових витрат.

13 лютого 2019 року ОСОБА_5 подав до суду відзив на апеляційну скаргу у якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовити.

Вказав, що відповідач не зазначив у апеляційній скарзі, які ж саме норми матеріального та процесуального права були порушені судом першої інстанції при винесенні рішення по справі.

Вважає,що йому була виплачена повна сума страхового відшкодування у розмірі 10690 гривень, посилаючись на лист СК «ВУСО», №2801/723452 від 17.04.2017 року, що не відповідає дійсності. Так, листом № 2801/723452 СК «ВУСО», від 17.04.2017 року, йогобуло проінформовано про можливий розрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 6220,86 гривень. З зазначеною сумою страхового відшкодування не погодився, у зв'язку з чим, двічі (25.04.2017 року, та 11.07.2017 року), надсилав претензії до СК «ВУСО», які знаходяться у матеріалах справи. Крім того, на його законну вимогу від 25.04.2017 року до СК «ВУСО» надати письмовий звіт по визначенню вартості матеріального збитку (експертну оцінку), він відповіді не отримав. Вважає, що СК «ВУСО» було грубо порушена ст. 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Між тим, огляд належного йому транспортного засобу ВАЗ 2108 держномер НОМЕР_3, був проведений спеціалістом відділу урегулювання збитків СК«ВУСО» тільки 05.01.2017 року, тобто через місяць після повідомлення про ДТП свого страховика, а саме 06.12.2016 року. Крім того, спеціаліст відділу урегулювання збитків СК«ВУСО», який проводив огляд транспортного засобу, не був експертом (оцінювачем), що є порушенням п. 5.1 розділу V, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N142/5/2092, згідно якої, технічний огляд КТЗ здійснюється тільки особисто оцінювачем (експертом).

З урахуванням цього, він на цілком законних підставах, будучи незадоволеним строками попередньої оцінки та розміром вартості матеріального збитку, встановленого СК «ВУСО», звернувся до суб'єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_7.(сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 395/16 від 24.05.2016 року), яким на підставі Договору на надання послуг з незалежної оцінки, був проведений огляд належного йому транспортного засобу ВАЗ 2108 держномер НОМЕР_3, з метою визначення вартості матеріального збитку. Керівник Харківського представництва СК «ВУСО» був належним чином повідомлений про проведення зазначеного огляду, але на огляд не з'явився, що підтверджується копією електронного повідомлення № 000467, яке знаходиться у матеріалах справи. Нажаль, суд першої інстанції, критично оцінив висновок суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, та вирішив, що підставою для нарахування суми страхового відшкодування, є розрахунок вартості відновлювального ремонту, проведеного ТОВ «Експерт» 11.01.2017 року, відповідно до якого сума відновлювального ремонту належного йому автомобіля, з урахуванням зносу, складає 14961,50 грн.

Звертає увагу суду на те, що розрахунок вартості відновлювального ремонту, ТОВ «Експерт» не містить жодних посилань на будь-які пошкодження автомобіля НОМЕР_4, які не утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому будь-які виключення з вартості відновлювального ремонту, вважає незаконними. Не погоджується з ствердженнями відповідача, що пошкодження його автомобіля були незначними, так як це не відповідає дійсності, та спростовується наступними доказами: розрахунком вартості відновлювального ремонту, проведеного ТОВ «Експерт» 11.01.2017 року, який складає 18971,32 гривень, з урахуванням зносу - 14961 грн. 50 коп.

Вказав, що 12 жовтня 2018 року, відповідно до ч. 2 ст.49 ЦПК України, до розгляду справи, направив до суду, та представнику відповідача, заяву про уточнення позовних вимог, та позовну заяву з уточненнями,(а.с. 172,196), відповідно до якої, розмір фактичних витрат понесених ним на відновлення (ремонт) пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу, складає 26752,83 гривень, що підтверджується договором на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів №10 від 01.06.2018 року, актом прийому передачі виконаних робіт №10 від 29.08.2018 року, нарядом-замовленням № 01 від 01.06.2018 року, прибутковим ордером №29 від 29.08.2018 року, копії яких знаходяться у матеріалах справи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить: 26752,83 - 10690,00 = 16062,83 гривень. Звертає увагу суду, що зазначена заява була проігнорована судом першої інстанції, та всупереч ст. 1192 ЦК України, ст. 222 ЦПК України, відносно неї, судом не було надано ніякої правової оцінки.

Зазначив, що доводи, у чому саме полягають його душевні страждання, були зазначені у позовній заяві. Так, факт пошкодження належного йому транспортного засобу на його очах, внаслідок чого він опинився у нерухомому стані, призвів до його вкрай негативних емоцій жахливо, та не мав можливості самостійно рухатися, при цьому винуватець аварії цинічно залишив місце пригоди. Вінбув вимушений шукати у нічний час евакуатор, щоб доставити нерухомий транспортний засіб до стоянки, тривалий час на морозі очікувати поліцію для оформлення матеріалів ДТП, неодноразово відвідувати поліцію для отримання довідок для страховика, неодноразово з'являтися на судові засідання під час розгляду адміністративної справи, витрачати багато часу на ремонт транспортного засобу, пошкодженого відповідачем внаслідок ДТП. Крім того, на відновлення пошкодженого транспортного засобу мені були потрібні значні матеріальні кошти, а саме: 26752,83 гривень, які був вимушений заощаджувати тривалий час. Крім того, два роки був вимушений, з вини відповідача, обходитесь без транспортного засобу, що створювало для нього, та його родини, значні незручності, так як до пригоди, він постійно використовував автомобіль для поїздок на роботу, яка знаходилась у лісопарку, крім того, у нього виникли значні незручності з постійним відвідуванням у лікарні його батька, який був хворий на інсульт головного мозку, та знаходився у лікарні, що підтверджуються доказами, які знаходяться у матеріалах справи.

Зазначив, що вищезазначені факти свідчать про те, що у нього на два роки зникла можливість постійно користуватися належним йому автомобілем, внаслідок чого, порушився його звичайний ритм та уклад життя, відчув страх, адже не міг передбачити наперед наслідки події, якщо б знаходився у салоні автомобіля під час аварії. Пережив надзвичайний стрес та розпач, коли побачив що не в змозі пересуватись на своєму автомобілі надалі, хто і коли виплачуватиме йому компенсацію за пошкодження транспортного засобу, так як відповідач залишив місце пригоди. Крім того, знову і знову переживав негативні емоції, коли кожний раз бачив свій пошкоджений автомобіль внаслідок ДТП і не знав, коли матиме змогу його відремонтувати, так як на це були необхідні значні кошти. У нього з'явилась знервованість, підвищена втомлюваність, що призвело до захворювання нервової системи. Був вимушений неодноразово звертатись до лікаря невропатолога та психіатра, проходити лікування, та витрачати гроші на придбання лікарських засобів.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення не відповідає у повній мірі.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статей 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 36.6. Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

У статті 1192 ЦК України визначені наступні способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого:

1. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Чинною постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Федорової О.В. від 29 березня 2017 року (справа №645/1110/17) ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності, визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо - транспортної пригоди, а також в залишенні місця дорожньо - транспортної пригоди, провадження у справі закрито, у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, яка набрала законної сили 24.07.2017 року.

При цьому суд встановив, що 03.12.2016 року о 21:00 год. гр. ОСОБА_4 у м. Харкові по вул. Рибалко, 16, керуючи автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_6, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_5, від чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України та з невідомих причин залишив місце події. Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив п. 2.10а Правил дорожнього руху України(а.с.8).

У відповідності до ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на час ДТП була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ - 7891185, укладеного з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 02 липня 2014 року (а.с. 216).

Позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши усі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування.

25.09.2017 року страховою компанією «ВУСО», якою була застрахована цивільна відповідальність відповідача перед Третіми особами, в разі заподіяння їм шкоди позивачу була виплачена сума страхового відшкодування, за вирахуванням ПДВ і франшизи, у розмірі 10690,00 гривень, що підтверджується листом СК «ВУСО», та випискою з карткового рахунку позивача.

Згідно до розрахунку спеціаліста, наданого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на вимогу суду вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 2108», державний номерний знак АЗ 3392ЕЕ на момент дослідження складає 14961 грн. 50 коп.

Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи є власник.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_5 належить ОСОБА_5 (а.с.189 том 1)

Отже суд правильно дійшов висновку, що позивач, як власник пошкодженого в результаті ДТП автомобіля має передбачене у ч. 3 ст. 386 ЦК України право вимоги.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до ст. 1194 ЦК України виходив з того, що різниця між загальною сумою матеріальних збитків та виплаченою сумою складає 14961 грн.50 коп.- 10690,00 = 4271 грн. 50 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Взявши до уваги надані страховою компанією висновки спеціаліста-оцінювача про визначення вартості відновлювального ремонту від 11 січня 2017 року на суму 14961,50 грн., суд першої інстанції відхилив звіт №202/03/17 про визначення вартості матеріальної шкоди, складений 31.03.2017 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, на суму 18516,04 грн. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що ФОП ОСОБА_7 не визначена наявність причинного зв'язку між наявними пошкодженнями автомобілю позивача та дорожньо - транспортної пригоди, результатом якої стали пошкодження, відповідно з актом огляду ТЗ від 05.01.2017 року, оскільки частина пошкоджень, зазначені ФОП ОСОБА_7 не утворилися внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, яка відбулася 3 грудня 2016 року з вини відповідача ОСОБА_4.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який відповідає матеріалам справи, і належним чином вмотивований. Розрахунок вартості відновлювального ремонту спеціаліста-оцінювача від 11 січня 2017 року на суму 14961,50 грн., є повним і об'єктивним доказом з точки зору економічної обґрунтованості ремонту автомобіля та узгоджується з матеріалами справи, а спеціаліст - оцінювач Ковальов Г.В. має для цього відповідну кваліфікацію та внесений до Державного реєстру оцінювачів України згідно до інформації, яка міститься на Єдиному державному реєстрі відкритих даних в мережі Інтернет: https://data.gov.ua/dataset/f372f0dc-e79a-4389-a71a-04f44124fc51.

На обґрунтування доводів позову в остаточній редакції про майнову шкоду у розмірі 26752,83 ОСОБА_5 надав копії договору на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів №10 від 01.06.2018 року, акт прийому передачі виконаних робіт №10 від 29.08.2018 року, наряд-замовленням № 01 від 01.06.2018 року, прибутковий ордер №29 від 29.08.2018 року (т. 1 а.с. 175-182),

Колегія суддів не вбачає підстав для врахування цих документів, оскільки зазначена в них сума ремонту, 26752,83 грн. не враховує розмір фізичного зносу пошкодженого автомобіля 1990 року випуску. Крім того, позивач всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів наявність прямого причинного зв'язку між механічними ушкодженнями, які отримав цей автомобіль внаслідок ДТП 03.12.2016 року та розміром проведених через півтора року відновлювальних робіт.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу судом першої інстанції було правильно, та відповідно до вказаних норм ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз'яснень, які були надані судам стосовно цього питання у вказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, взято до уваги характер правопорушення, якого припустився відповідач, наїхавши на нерухомий автомобіль, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення можливості потерпілого пересуватися за допомогою пошкодженого автомобіля, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням того, що відповідач покинув місце ДТП і тривалий час уникав відповідальності, що підвищило рівень душевних страждань позивача, який тривалий час перебував у стані неможливості віднайти особу, яка спричинила йому шкоду та захистити свої права на відшкодування шкоди.

Із врахуванням загальних засад цивільного законодавства, передбачених у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, справедливість, добросовісність та розумність, суд відзначив глибину душевних страждань позивача та його сім'ї, які через дорожньо-транспортну пригоду зазнали душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, погіршення стану здоров'я, внаслідок пошкодження автомобіля, у позивача погіршилася якість життя, зокрема, через значні незручності у пересуванні через зумовлене ДТП користування громадським транспортом, на підставі чого обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. Ці висновки суду першої інстанції належним вмотивовані і доводами скарги не спростовуються.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що оскільки позивачеві було завдано матеріальної шкоди з боку відповідача, і така шкода не була у повному обсязі компенсована за рахунок страхових виплат, тому решта підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Однак при цьому суд першої інстанції помилився із стягненням франшизи, передбаченої полісом № АЕ/ 7891185 обов'язкового страхування цивільної відповідальності відповідача в сумі 2000 грн. (т. 1 а.с. 216) При цьому суд правильно встановив, що відповідач в рахунок відшкодування шкоди у позасудовому порядку сплатив позивачу 1000 грн., що також визнав позивач. Однак при цьому суд першої інстанції не врахував, що розмір франшизи, 2000 грн., не перевищує різниці між визначеної оцінщиком сумою відновлювального ремонту, із урахуванням фізичного зносу пошкодженого авто, 14961 грн.50 коп. та отриманого позивачем страхового відшкодування, 10690 грн., яка дорівнює 4271 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. А згідно п. 36.6 ст. 36 названого Закону України страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що зі змісту вказаних норм Закону, у поєднанні з нормою ст. 1194 ЦК України про те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), - вбачається, що франшиза стягується додатково до суми завданих потерпілому збитків, лише якщо вона більше, ніж різниця між отриманим потерпілим страховим відшкодуванням та сумою матеріального збитку.

Тому, суд першої інстанції помилково збільшив розмір відшкодування майнової шкоди на суму франшизи, 2000 грн. При цьому слід також врахувати сплачену відповідачем в рахунок відшкодування майнової шкоди 1000 грн.

Таким чином, відповідно до вказаних норм ст.ст. 22, 1167, 1188, 1192 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір стягнення на користь позивача майнової шкоди необхідно зменшити на 1000 грн., тобто він складає 4271 грн. 50 коп. - 1000 грн. = 3271грн. 50 коп. і у стягненні франшизи слід відмовити повністю.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди та франшизи підлягає зміні, із ухваленням нового рішення у цій частині.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат, пропорційно задоволеним вимогам.

При зверненні до суду позивач згідно до наявних у справі квитанцій сплатив 640 + 640 = 1280 грн.(а.с. 1, 62 т. 1). Крім того, він сплатив 320 грн. судового збору при зверненні до суду із заявою про забезпечення доказу (т. 1 а.с. 208).

Крім того, позивач поніс поштові витрати, пов'язані із розглядом справи 15.36 + 27,96 = 43,32 грн. (а.с.44, 45 т. 1) Позивач також поніс витрати, пов'язані з проведення оцінювання, 800,00 грн. та поштові витрати на повідомлення відповідача про його проведення, 100,00 грн., що за своїм змістом є витратами позивача по залучення спеціаліста, ч. 6 ст. 139 ЦПК України, (т. 1 а.с. 31, 34, 35) .

Всього позивач довів сплачений ним судовий збір та інші судові витрати на суму : 1280 + 43,32 + 800 + 100 = 2223,32 грн.

Відповідач сплатив 352 грн. за подачу заяви про скасування заочного рішення районного суду, ухваленого 29.01.2018р. по цій справі (а.с. т. 1 а.с. 107).

В суді першої інстанції позов, за розгляд якого було сплачено судовий збір, було заявлено у розмірі 16062,83 + 2000 = 18062,83 грн., в суді першої було задоволено на суму 4271,50 + 1000 = 5271,50 грн., що складає 29,2 %.

Сплачені сторонами судовий збір та інші судові витрати відповідно до ч. 1 п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на відповідача - в сумі 2223,32 х 29,2% = 649,21 грн.; на позивача 352 х (100-29,2)%= 252,74 грн. Із зарахуванням зустрічного стягнення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та інші судові витрати на суму: 649,21 - 252,74 = 396,47 грн.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що він сплатив 5075 грн. за надання професійної правової допомоги його представнику адвокату Горностаєву В.І. Наявна в матеріалах справи квитанція про сплату ним цієї суми до Юридичної консультації Київського району м. Харкова не містить відомостей про те, що адвокат Горностаєв В.І. належить до її складу. В матеріалах справи в контексті укладеного між позивачем ОСОБА_5 та адвокатом Горностаєвим В.І. договором від 13.04.2017 року про надання правової допомоги адвокатом відсутні належні та допустимі докази про правовий зв'язок адвоката Горностаєва В.І. з Юридичною консультацією Київського району м. Харкова.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4-задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Бангладеш, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до 3271 (трьох тисяч двохсот сімдесяти однієї) гривні 50 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення франшизи відмовити повністю.

В частині відшкодування моральної шкоди рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи в сумі 396,47 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.