Головуючий у 1 інстанції Вайновський А.М.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Мироненко І.П.,

Барков В.М.,

секретар Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Денисов М.С. звернулася з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

ОСОБА_1 працювала на ДП «Донецька залізниця» з листопада 1996 року. Відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року та Постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно з наказом правління ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року №303, Інформаційно - обчислювальний центр Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно - обчислювальний центр структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Позивач вказує, що з 01 серпня 2016 року згідно з Наказом № 1/ос від 29 липня 2016 року у зв`язку із реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» з нею продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді провідного інженера сектора енергетичного забезпечення і кондиціювання відділу поточного утримання і постачання з окладом у розмірі 5 065 гривень виробничого підрозділу «Інформаційно - обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 01 березня 2017 року на підставі наказу голови правління ПАТ «Українська залізниця» № 154 від 20 березня 2017 року відповідно до наказу Виробничого підрозділу «Інформаційно - обчислювального центру» № 21/ІОЦ від 21 березня 2017 року позивачу був збільшений оклад до 6 331 гривень. З 20 березня 2017 року на підприємстві був встановлений простій працівникам виробничого підрозділу. 06 червня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У день звільнення з роботи, ОСОБА_1 було видано трудову книжку, але не виплачена заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року та з березня 2017 року по 06 червня 2017 року, а так само грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, а саме: за липень 2016 року - 3 576,66 гривень, за березень 2017 року - 5 033,27 гривень заробітної плати, із них 24 липня 2017 року була сплачена частина у розмірі 2 462,70 гривень, тому сума за березень 2017 року складає - 2 570,57 гривень, за квітень 2017 року - 5 220,65 гривень, за травень 2017 року - 3 418,91 гривень, за червень 6 986,85 гривень. В тому числі не виплачена грошова компенсація за невикористані дні відпустки 26 днів, що складає з податками 7 984,60 гривень. Загальна заборгованість складає 21 773,64 гривень. Відповідно до наказу від 11 липня 2017 року № ц-2-25/1666-17 ПАТ «Українська залізниця» зобов`язалась сплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках (50 %) до посадового окладу, який складався на кінець 2016 року, враховуючи показники роботи за 2016 рік. Відповідно до наказу, винагорода за підсумком роботи за 2016 рік, належить до сплати ОСОБА_1 у розмірі 2 038, 66 гривень, з урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18 % та військовий збір 1,5 %). Крім того, посилаючись на методику та формулу розрахунку середньоденного заробітку, ця сума становить - 321,61 гривень. Згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунки норм тривалості робочого часу на 2017 рік» з урахуванням розрахункового періоду, кількість робочих днів з червня 2017 року по вересень 2018 року, включно, становить 330 днів. Тому сума середнього заробітку за період затримки з 07 червня 2017 року по 30 вересня 2018 року складає 106 131,30 гривень. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, з урахуванням індексів інфляції за липень 2016 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, загальна сума складає 2 934,59 гривень. По теперішній час вищезазначені суми ОСОБА_1 не виплачені, у зв`язку із чим вона звертається до суду за їх захистом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні задоволений частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а всього 24 708,23 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням не погодився представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу на рішення суду. В скарзі вказує на незаконність рішення, оскільки позивачем не надано належних доказів у підтвердження вимог, тобто, немає доказу факту виконання роботи позивачем з 20 березня 2017 року по день звільнення. Крім того, судом не враховано Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року, у зв`язку із чим суд помилково встановив факт наявності заборгованості по заробітній платі. Просив скасувати оскаржене рішення в частині задоволених вимог позивача і відмовити в цих вимогах.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що рішення є законним, справедливим, і відповідачем в апеляційній скарзі не наведено підстав для скасування рішення. Позивач належно довів свої вимоги в суді, а підприємство їх не спростувало. Доводи відповідача, що табелі складені на непідконтрольній території, нічим не підтверджені. Відповідач видав трудову книжку ОСОБА_1 у травні 2017 року, повинен був своєчасно розрахуватися.

У відповідності до положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу без участі позивача та її представника, який надав відповідну заяву, і у відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з листопада 1996 року була прийнята на роботу на ДП «Донецька залізниця», наказ № 365/Л від 31 жовтня 1996 року.

Наказом № 1/ос від 29 липня 2016 року, у зв`язку із реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» продовжено дію безстрокового трудового договору з ОСОБА_1 на посаді провідного інженера сектора енергетичного забезпечення і кондиціювання відділу поточного утримання і постачання з окладом у розмірі 5 065 гривень Виробничого підрозділу «Інформаційно - обчислювального центру» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця «ПАТ «Українська залізниця».

Як вбачається з Наказу № 1204/ДН-ос від 01 червня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись з вимогами про стягнення заробітної плати за липень 2016 року, березень 2017 року - червень 2017 року, ОСОБА_1 у підтвердження вимог надала суду роздруківки розрахунку заробітної плат за липень 2016 року -3576,66 гривень, березень 2017 року 5033,27 гривень (із них 2 462,70 гривень виплачено), квітень 2017 року - 5 220,65 гривень, травень 2017 року - 3 418,91 гривень, червень 2017 року - 6 986,85 гривень.

При цьому з відомості на виплату грошей № 30 за березень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 . Донецькою дирекцією залізничних перевезень Структурного підрозділу «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» отримала заробітну плату за березень 2017 року, у розмірі 2 462,70 гривень.(а.с.70)

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості позивачем підтверджений наданими до позовної заяви роздруківками розрахунку заробітної плати за липень 2016 року, травень, червень 2017 року (а.с.33,36-37). Вказані роздруківки не підписані, не містять вказівок на посадову особу, яка їх складала, не завірені жодним чином.

Копії табелів робочого часу за липень 2016 року, березень, квітень, травень, червень 2017 року (а.с.38-50), також не завірені, крім того спростовані Науково-правовим висновком від 16 січня 2018 року, з якого вбачається, що втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, почалася з 20 березня 2017 року.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст.30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Встановити джерело виконання розрахунків, наданих позивачем у якості підтвердження розміру заробітної плати, неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи, з 20.03.2017 року у працівників підприємства-відповідача немає доступу до адміністративної будівлі, виробничих об`єктів, документації підприємства, в тому числі, пов`язаної з нарахуванням заробітної плати.

Отже, надані позивачем роздруківки розрахунків заробітної плати за липень 2016 року, 2017 рік не є безспірним доказом на підтвердження існування заборгованості та її розміру.

Однак представлені позивачем докази були прийняті судом всупереч вимогам ст.95 ЦПК України.

Так, за змістом ч.ч.1,2,4,6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Факт виконання певної роботи позивачем впродовж спірного періоду за липень 2016 року, з 01 березня 2017 року по 06 червня 2017 року будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні ч.6 ст.95 ЦПК України не підтверджений.

Відповідач з об`єктивних причин позбавлений можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем, адже первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати працівникам при звільненні, зберігалися в бухгалтерії підприємства в адміністративні будівлі (м. Донецьк ), оскільки використовувалися в оперативній діяльності останнього.

Виходячи з наведеного, колегія суддів суд вважає помилковим висновок суду про наявність у відповідача заборгованості перед ОСОБА_1 у розмірі 21 773,64 гривен, яка складається із невиплаченої заробітної плати за період: липень 2016 року, березень 2017 року - червень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку за 26 днів, з урахуванням отриманих грошових коштів 2 462,70 гривень.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, і як похідної вимоги - про стягнення компенсації втрати частин грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в таких вимогах.

В частині відмови в позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суми винагороди за підсумкам роботи за 2016 рік рішення суду ніким не оскаржується, тому колегією суддів не переглядається.

На підставі ст. ст. 141 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд, задовольняючи частково апеляційну скаргу відповідача та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову в позові, у зв`язку із тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, вважає необхідним зазначити, що судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі компенсації за невикористану відпустку, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати та в частині стягнення судових витрат.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період - липень 2016 року, за період з 01.03.2017 року по 06.06.2017 року, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати - відмовити.

Судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції компенсується за рахунок держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 липня 2019 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

І.П. Мироненко