РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Кудряшової Ю.І., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення додаткових витрат на дитину та неустойки у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення додаткових витрат на дитину та неустойки у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину, в обґрунтування позову зазначивши наступне.

Позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час донька навчається на денній формі навчання за контрактом у Запорізькому національному університеті, проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працевлаштований, проте у добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, вартість навчання доньки є непомірною для позивача та дитина потребує матеріальної допомоги, у звязку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 2027 гривень щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сплату навчання у розмірі 50% від вартості навчання в сумі 5670 гривень щорічно, починаючи з 2018 року та сумі, на яку буде підвищено плату за навчання на кожний навчальний рік, та стягнути у разі виникнення заборгованості аліментів пеню у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, та у разі прострочення оплати додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 3% річних із простроченої суми.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року позовну заяву було залишено без руху, на виконання якої 30.01.2019 року позивачем було подано оновлену позовну заяву.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

28.02.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджуються належними доказами. Зазначає, що позивачем на підтвердження позовних вимог не надано належних доказів того, що донька на час подання позову проживає з нею та перебуває її утриманні, а також не надано доказів витрат позивача на дитину у розмірі більше 2 027 гривень та того, що на момент розгляду справи донька навчається у вказаному навчальному закладі. У наданій позивачем довідці не зазначено періоду навчання дитини, заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох річного віку не відповідають терміну навчання, який до отримання ступеню бакалавра становить 4 роки. Стосовно стягнення з нього додаткових витрат на сплату навчання у розмірі 5670 гривень вказав, що зазначені витрати не є додатковими витратами на дитину, обумовленими передбаченими законом обставинами. Також зазначив, що вимога позивача про стягнення неустойки у разі виникнення заборгованості по аліментам є безпідставною, оскільки наразі взагалі відсутнє рішення суду про стягнення аліментів. Крім того, зазначив, що враховуючи його майновий стан та стан здоровя, наявність кредитного зобовязання сплата аліментів у розмірі 2027 гривень щомісячно для нього є занадто обтяжливою.

13.03.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач зазначає, що оскільки відповідач працює та отримує заробітну платню він має можливість надавати допомогу на утримання доньки, а всі наведені ним обставин свідчать лише про його бажання ухилитися від свого обовязку. Крім того, позивачем уточнено позовну заяву щодо періоду стягнення аліментів та позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, яка продовжує навчання у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в сумі 2027 гривень щомісячно, з подальшою індексацією розміру аліментів відповідно до закону, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною двадцяти трьох років, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

22.03.2019 року до суду надійшли заперечення відповідача, відповідно до яких, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з урахуванням обставин наведених ним у своєму відзиві.

В судове засідання позивач не зявилася, суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, відповідно до якого позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач суду надав письму заяву про розгляд справи у його відсутність та без фіксації судового процесу, у якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У звязку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЖС № 057577, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 50.

ОСОБА_3 досягла повноліття та згідно довідки Запорізького національного університету від 05.09.2018 року № 843 є студенткою першого курсу економічного факультету освітнього рівня бакалавр та навчається на денній формі навчання за контрактом за спеціальністю «Облік і аудит».

Як вбачається з Договору № 1030/Д від 14.08.2018 року про надання освітніх послуг вартість навчання ОСОБА_3 у Запорізькому Національному університеті за весь термін навчання складає 45 360 гривень. Строк навчання у вказаному навчальному закладі встановлено з 2018-2019 навчального року по 2021-2022 навчальний рік.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно розяснень у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання дітям матеріальної допомоги, якої вони потребують саме у зв'язку з навчанням.

Згідно з ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 04-26/5-3514 від 28.03.2019 року, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_3 зареєстрована разом з позивачем ОСОБА_1, яка відповідно до копії паспорта серії СВ № 185771 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради вих. № 01-17/02/0091 від 08.01.2019 року. Даних про надання матеріальної допомоги дитині, яка продовжує навчання, відповідачем ОСОБА_2 суду не надано, доводи позивача, викладені у позові щодо підстав стягнення аліментів на утримання дитини відповідачем не спростовано.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з отримуваного відповідачем ОСОБА_2 доходу, розмір якого підтверджено довідкою про доходи від 19.02.2019 року № 0000-000001, наявності зобовязань фінансового характеру, підтверджених випискою по рахунку у АТ КБ „ПриватБанк від 25.02.2019 року, враховує стан його здоровя, відповідно до довідки від 23.10.2018 року. Даних про наявність у відповідача на утриманні дітей або інших непрацездатних осіб відповідачем не надано.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині стягнення аліментів є обґрунтованою, проте підлягає частковому задоволенню.

Так, оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу суду надано не було, а також, виходячи з розміру доходу відповідача, середньомісячний розмір якого наближений до розміру мінімальної заробітної плати, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, у частці від його доходу у розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) щомісячно, яка на переконання суду є обґрунтованою, враховуючи обставини справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже, виходячи з того, що суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від його доходу, позовна вимога про стягнення аліментів з подальшою індексацією розміру аліментів відповідно до закону не підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на сплату навчання у розмірі 50 % від вартості навчання у сумі 5 670 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З роз'яснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вбачається, що ст.185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом).

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі 6-1296 цс 15 дійшла правового висновку, у відповідності до якого, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Враховуючи обставини справи, необґрунтованість наявності особливих обставин для стягнення додаткових витрат, висновку суду про наявність підстав для стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 50% від вартості навчання дитини є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, зі змісту ст. 196 СК України вбачається, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При цьому, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Проте, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача у разі виникнення заборгованості по аліментам пені, не ґрунтуються на Законі.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, вирішення вимог про стягнення неустойки у звязку із заборгованістю по аліментам, можливе за наявності рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, та наявності обґрунтованого розрахунку розміру самої заборгованості по аліментам.

Такі позовні вимоги не можуть випереджувати набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, а також виникнення самої заборгованості по аліментам. Вирішення позовних вимог на майбутнє є неможливим у звязку із відсутністю предмету спору. Такі вимоги є передчасними, їх вирішення судом за викладених обставин суперечить основним засадам цивільного судочинства, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у звязку із заборгованістю по аліментам слід відмовити.

Поряд з цим частиною 4 ст. 196 СК України передбачено, що у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобовязаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обовязок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після предявлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Позовні вимоги про стягнення у разі прострочення оплати додаткових витрат суми заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 3% річних із простроченої суми не підлягають задоволенню, з урахуванням висновку суду про передчасність позовних вимог, які передують набранню рішенням законної сили про стягнення таких витрат та не підтвердження обставин, які свідчать про нарахування відповідної заборгованості.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За викладених обставин, оцінивши докази, надані сторонами у справі та отримані судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, починаючи з 26.12.2018 року і до закінчення нею навчання у Запорізькому національному університеті, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий у розмірі 704,80 гривень, визначеному за подання позову про стягнення аліментів, на час звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 206, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) третя особа: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення додаткових витрат на дитину та неустойки у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, починаючи з 26.12.2018 року і до закінчення нею навчання у Запорізькому національному університеті, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: В.В. Калюжна