Єдиний унікальний номер судової справи 479/1135/17
Номер провадження 22-ц/812/709/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

15 квітня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Сікорського» ухвалу, яка постановлена Кривоозерським районним судом Миколаївської області 28 лютого 2019 року, під головуванням судді Репушевської О.В., в приміщені цього ж суду о 14 год. 44 хв., у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Сікорського» до ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року Фермерське господарство «Сікорського» (далі - ФГ «Сікорського») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно Державного акта на право постійного користування землею серія І-МК №008511 від 25 березня 1996 року, виданого на підставі розпорядження Кривоозерської райдержадміністрації Ради народних депутатів Кривоозерського району Миколаївської області за №184 від 18 грудня 1995 року, ОСОБА_4 надана у постійне користування земельна ділянка площею 35.9 га, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Тридубівської сільської ради.

На підставі розпорядження Кривоозерської районної державної адміністрації за №468-р від 05 вересня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність із земель фермерського господарства «Сікорського» в межах території Тридубівської сільської ради за межами населеного пункту» 28 га зазначеного фермерського господарства було передано у власність громадянам.

При цьому частина земельної ділянки площею 7.36 га залишилась не розпайована та продовжувала перебувати в користуванні ФГ «Сікорського».

Наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївської області за №2568 від 21 травня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та надано їй у власність земельну ділянку площею 1.8002 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

12 червня 2015 року Реєстраційною службою Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку, яка знаходиться в межах земельної ділянки, якою користується ФГ «Сікорського», та фактично на одну і ту ж саму земельну ділянку видано два правовстановлюючі документи, позивач просив:

- визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Миколаївській області №2568 від 21 травня 2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано громадянці України ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1.8002 га ріллі, кадастровий номер: НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Реєстраційною службою Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 12 червня 2015 року на вищезазначену земельну ділянку, а також скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки.

Ухвалою судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2019 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ФГ «Сікорського», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга ФГ «Сікорського» підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвала районного суду мотивована тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спір щодо користування спірною земельною ділянкою, виник між фермерським господарством, яке є юридичною особою, з іншою юридичною особою, а саме з органом державної влади.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, відповідно до положень статей 55,124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст.19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В силу ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема, главою 2 розділу III - територіальна юрисдикція (підсудність).

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по друге - суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

До того ж в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 1 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів (ст.12 ГПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду).

З матеріалів справи убачається, що ФГ «Сікорського» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Предметом оскарження є наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївської області за №2568 від 21 травня 2015 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3, та надано останній, як громадянці України, у власність земельну ділянку площею 1.8002 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, а також свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно.

При цьому слід зазначити, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Відомостей про те, що відповідач ОСОБА_3 натепер використовує спірну земельну ділянку для ведення фермерського господарства матеріали справи не містять.

При цьому визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (ст.13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов'язок суду, який здійснюється під час розгляду справи (ст.ст.89,263,264 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на суб'єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин колегія суддів вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

За такого, районний суд зробив помилковий висновок про те, що спір виник між юридичними особами та про його належність до юрисдикції господарських судів України.

Окрім того, суд, обґрунтовуючи свою позицію, помилково послався на постанови Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №348/992/16-ц та від 22 серпня 2018 року у справі №606/2032/16-ц, оскільки правові висновки Верховного Суду у зазначених справах були зроблені на підставі інших обставин справ та з врахуванням суб'єктного складу учасників, який є відмінним від суб'єктного складу учасників спору даної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі положень ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Сікорського» - задовольнити.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2019 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 17 квітня 2019 року