Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 304/1288/16-ц

провадження № 61-33596св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач 1 - Служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області,

відповідач 2 - Перечинська районна державна адміністрація Закарпатської області,

представники відповідача 2: Ганчак Марина Іванівна, Туряниця Олеся Іванівна ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області у складі судді Ганька І. І. від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., Куштана Б. П. від 30 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з указаним позовом до Служби у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила визнати незаконним та скасувати пункт 4 рішення органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області № 06 від 20 травня 2013 року та розпорядження голови Перечинськоїрайонної державної адміністрації Закарпатської області«Про надання дозволу на вчинення правочину стосовно нерухомого майна» № 136 від 23 травня 2013 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 колишнього чоловіка ОСОБА_6 позивач, реалізуючи оформлення спадкових прав її доньки ОСОБА_2 , дізналась про те, що квартира по АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_6 , належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 09 травня 2014 року. Позивач вказувала, що в ході розгляду цивільної справи про визнання вищевказаного правочину недійним, їй стало відомо, що 20 лютого 2014 року ОСОБА_8 , діючи від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, продав ОСОБА_9 квартиру по АДРЕСА_1 , яку остання 09 травня 2014 року подарувала ОСОБА_7 . ОСОБА_1 зазначала, що у пункті 7 договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказано, що згоду на продаж продавцем, у якого на утриманні є неповнолітні діти, надано згідно розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області № 136 від 23 травня 2013 року. Посилаючись на те, що рішення органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області та видане на його підставі розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області прийняті з порушенням вимог чинного законодавства і ними порушуються житлові права малолітньої ОСОБА_2 , яка має право користування вищевказаною квартирою, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що органом опіки та піклування було додержано встановлених законодавством вимог щодо забезпечення захисту майнових та житлових прав малолітньої ОСОБА_2 , а розпорядження голови Перечинськоїрайонної державної адміністрації Закарпатської області«Про надання дозволу на вчинення правочину стосовно нерухомого майна» № 136 від 23 травня 2013 року видано в межах наданих повноважень та з дотриманням Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 304/1288/16-ц з Перечинського районного суду Закарпатської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до Служби у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправними рішення органу опіки та піклування, розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій належним чином не встановлено обставини справи та не враховано, що позивачем, як матір`ю малолітньої ОСОБА_2 ,у порушення вимог статті 176 Сімейного кодексу України не надавалась згода на відчуження квартири; здійснюючи перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надаючи відповідний дозвіл Служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області не забезпечила гарантоване збереження права дитини на житло, оскільки належний ОСОБА_1 житловий будинок, право на користування який має ОСОБА_2 , не відповідає вимогам статті 47 ЖК УРСР.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року Служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подала заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначає про те, що прийняте членами Комісії з питань захисту прав дитини рішення про надання дозволу на вчинення правочину купівлі-продажу приватизованої квартири, право користування якою має, зокрема, ОСОБА_2 , відповідає вимогам чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 14 лютого 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилась донька ОСОБА_2

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, під час оформлення якої ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , стало відомо, що належна її колишньому чоловікові на праві приватної власності квартира по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2014 року ОСОБА_6 , від імені якого виступав ОСОБА_8 , була продана ОСОБА_9

У пункті 7 договору купівлі-продажу зазначено, що згоду на продаж продавцем, у якого на утриманні є неповнолітні діти, квартири надано згідно розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про надання дозволу на вчинення правочину стосовно нерухомого майна» № 136 від 23 травня 2013 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права житини на житло.

Указана норма визначає порядок вчинення правочинів щодо майна, яка належить дитині на праві власності.

Згідно з пунктом 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначає Порядок проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).

Указаним Порядком визначено алгоритм дій органів опіки та піклування щодо захисту майнових та житлових прав дітей, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Так, відповідно до пункту 66 Порядку служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі такі документи: заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників); копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності); документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця проживання дитини, про склад сім`ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності).

Згідно з пунктом 67 Порядку дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві і м. Севастополі держадміністарцією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 177 СК України.

З указаного можна зробити висновок, що документи, зазначені у пункті 66 Порядку, подаються батьками лише для отримання дозволу щодо відчуження майна дитини, тобто того, що перебуває у її приватній власності.

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належала квартира по АДРЕСА_1 , право на користування якою мала малолітня ОСОБА_2

З метою отримання дозволу на укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, ОСОБА_6 звернувся до Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області як органу опіки і піклування, подавши для цього усі необхідні документи, визначені пунктом 67.

З урахуванням вказаного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскаржуване розпорядження було прийнято Перечинською районною державною адміністрацією Закарпатської області з дотриманням вимог Порядку.

Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило