Провадження № 2/219/543/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2019

27 березня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Річна, буд. 111, посилаючись на те, що вона є власником житлового приміщення за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Річна, буд. 111, розташованого на земельній ділянці розміром 1758,80 м?. 10 червня 2014 року у вказаному будинку в якості члена сімї була зареєстрована її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка деякий час проживала разом з нею. З 29 серпня 2015 року в її будинку також був зареєстрований її онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також деякий час проживав з нею. З початку серпня 2015 року її дочка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 у належному їй будинку не проживають без поважних причин, оскільки виїхали на постійне місце проживання до РФ, де мають намір отримати громадянство. Останній раз вона їх бачила на початку серпня 2015 року. Факт реєстрації відповідачів порушує права позивача та заважає отримати житлову субсидію. За відсутності добровільної згоди відповідачів вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 17 грудня 2018 року на 09-20 годину.

17 грудня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися за невідомою суду причиною. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. 13 березня 2019 року за № ЕП-814 від відповідача ОСОБА_3 на електронну адресу суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити, оскільки вона на даний момент перебуває в РФ. Крім того, до заяви додала копію свого паспорту громадянина України серії ВТ № 104844, в якому зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозволено тимчасове проживання у Нижегородській області РФ, а також копію довідки № 186 від 26 грудня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідує Муніципальну бюджетну дошкільну виховну установу Дитячий садок № 10 комбінованого виду «Золотий ключик» з 09 листопада 2017 року по теперішній час.

Представник третьої особи Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позовної заяви, оскільки в матеріалах справи є відомості, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання на території Російської Федерації та відвідує дитячий садок.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що він знає позивача ОСОБА_1, оскільки проживає через сім будинків від неї. У них сусідські відносини. Позивач проживає у будинку зі своїм чоловіком. Зі слів позивача та її чоловіка він знає, що в її будинку зареєстрована їх дочка з онуком, однак, вона зі своїм чоловіком та сином поїхали до Російської Федерації приблизно 5 років тому. З того часу він їх не бачив.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивача, а відповідач є її рідною сестрою по матері. Знає, що сестра ОСОБА_3 виїхала на постійне проживання до Росії зі своїм чоловіком та сином, коли сину було два місяці.

На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, врахувавши думку відповідача, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Річна, 111 (а.с. 11-19).

Відповідно до довідки про склад сімї, виданої головою квартального комітету № 8 ОСОБА_7, та копії домової книги за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Річна, 111 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_8 (дочка) та ОСОБА_4 (онук) (а.с. 10, 20-23).

До теперішнього часу у спірному будинку залишаються зареєстрованими відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які у будинку за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Річна, 111 з серпня 2015 року не проживають, будинком не цікавляться, оплату комунальних послуг не здійснюють, їхнього особистого майна та речей у будинку немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема, актом про не проживання від 01 листопада 2018 року (а.с. 9).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірному будинку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Річна, 111.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 18, 42, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 289, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Річна, буд. 111.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Медінцева