Справа №202/2751/18
Провадження №2/0203/137/2019
10.04.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
-представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без правоустановчих документів,
13 травня 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без правоустановчих документів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.09.2017 року позивачем було проведено перевірку з питань дотримання вимог земельного законодавства за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 72В. За результатами перевірки було встановлено, що на земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що належить відповідачеві. Прилегла територія перебуває у незадовільному стані, а сама земельна ділянка, на якій розташоване майно відповідача, використовується останнім без правоустановчих документів. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без правоустановчих документів, у сумі 68 726,76 грн. (а.с.а.с. 1 6, 19, 40, 57).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2018 року справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 31).
У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, пояснивши, що 09.09.2017 року позивачем було проведено перевірку з питань дотримання вимог земельного законодавства за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 72В. За результатами перевірки було встановлено, що на земельній ділянці розташоване кафе, що належить відповідачеві. Земельна ділянка, на якій розташоване кафе, використовується відповідачем без правоустановчих документів.
Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
10 квітня 2019 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 09.09.2017 року комісією по самоврядному контролю за використанням та охороною земель, додержанням земельного та екологічного законодавства Дніпровської міської ради було проведено перевірку за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 72В. За результатами перевірки було складено акт №12, яким встановлено, що на земельній ділянці площею 0,0149 га (кадастровий номер 75055032) розташований обєкт нерухомого майна одноповерхова будівля, що знаходиться у занедбаному стані. Обєкт не функціонує, прилегла до будівлі територія утримується у незадовільному стані. Документи про право користування земельною ділянкою не надано. Земельний податок або орендну плату за земельну ділянку відповідач не справляє (а.с.а.с. 10, 11, 16).
Розмір збитків, заподіяних позивачеві, внаслідок використання відповідачем вказаної земельної ділянки без правоустановчих документів, складає 68 726,76 грн., про що свідчить акт від 16.11.2017 року №11-2 (а.с.а.с. 19 21).
07 лютого 2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування позивачеві вказаних збитків, яка дотепер не виконана (а.с.а.с. 22, 23).
Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України (далі ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно зі статтею 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У відповідності з підпунктами 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Системний аналіз приведених вище норм дає підстави дійти висновку про те, що надання земельної ділянки у власність або у користування супроводжується обовязковим укладенням між власником земельної ділянки та особою, яка набуває право на неї, правочину, зокрема, договору оренди.
За правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частинами 2, 3 ЗК визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом відшкодування заподіяних збитків.
За змістом частини 1 статті 157 ЗК відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.
З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правоустановчих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.
Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (постанова від 19.04.1993 року №284).
Відповідно до пункту 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.
Згідно з пунктом 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.
Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.
Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК та Порядком.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.09.2016 року №62058420 (справа №703/5377/14-ц), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом.
З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність законних підстав для задоволення заявленого у справі позову.
У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація судових витрат останнього у сумі 1 762,00 грн. (а.с. 52).
Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265, 274, 275, 279 282Цивільного процесуального кодексу України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради компенсацію збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без правоустановчих документів, у сумі 68 726,76 грн., компенсацію судових витрат у сумі 1 762,00 грн., разом 70 488,76 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 15 квітня 2019 року.
Суддя М.О. Католікян