ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №585/4751/17

Провадження № 22-ц/816/873/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В.І., Собини О.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осіпова Юрія Валентиновича

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2018 року у складі судді Шульги В.О., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 05 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 25369,97 грн, вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що 17 липня 2017 року близько 17 год. 20 хв. він керував належним йому автомобілем ВАЗ - 217030 д.р.н.з НОМЕР_2 і рухався в м. Ромни по вул. Сумська в напрямку м. Суми по своїй правій смузі. Попереду його рухався вантажний автомобіль. Перед вантажним автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 Попереду автомобіля відповідача, в напрямку м. Суми рухався ще один вантажний автомобіль. Так як зустрічного транспорту не було, він включив сигнал повороту ліворуч і розпочав обгін вантажного автомобіля, виїхавши на зустрічну смугу для руху. Після обгону вантажного автомобіля, він продовжував рухатися по зустрічній смузі з метою обгону автомобіля під керуванням відповідача і наблизився до нього на відстань кілька метрів по зустрічній смузі. Відповідач включила лівий поворот і через 1-2 секунди раптово виїхала на зустрічну смугу, чим створила небезпеку для руху його автомобіля, оскільки відповідно п. п. 10.1, 10.3 ПДР повинна була упевнитися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. З метою недопущення зіткнення автомобілів, травмування водія автомобіля «Мазда» та його пасажирів, він здійснив екстрене гальмування та скерував автомобіль вправу сторону дороги в кювет, де скоїв наїзд на розподільчу шафу, внаслідок чого було пошкодження його автомобіль. Вартість матеріального збитку пошкодження автомобіля внаслідок ДТП складає 13659,87 грн. Крім того, було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн, а також здійснено витрати на правову допомогу для захисту своїх прав та інтересів у справі про адміністративне правопорушення в сумі 3000 грн, у цій справі 3000 грн та 1000 грн витрачено на проведення експертного дослідження.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 3010,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Осіпов Ю.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки стороною позивача було доведено належними доказами наявність вини відповідача у вчиненні ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Шунько Г.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2017 року: 1600*100= 160000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2017 року близько 17 год. 20 хв. в м. Ромни по вул. Сумська в напрямку м. Суми за участю належного ОСОБА_1 автомобіля ВАЗ - 217030 д.р.н.з НОМЕР_2 сталася ДТП.

Внаслідок з'їзду в кювет та наїзду на розподільчу шафу, було пошкоджено автомобіль позивача. Розмір матеріального збитку становить 13659,87 грн.

За матеріалами перевірки по факту вказаної ДТП Роменським ВП ГУНП в Сумській області складено висновок від 23 липня 2017 року, за яким інспектор вважав за необхідне притягнути до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 за ст. 124 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2017 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою цього ж суду від 05 грудня 2017 року внесено виправлення у постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2017 року. У постанові 9 абзац вступної частини викладено в такій редакції: «Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 рухався 17.07.2017 р. у напрямку м. Суми по своїй смузі, попереду нього їхав вантажний автомобіль, за ним їхав автомобіль «Мазда» н.з. НОМЕР_1, попереду якої їхав ще один вантажний автомобіль. Легковий автомобіль, який рухався попереду, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, тобто водій ОСОБА_1 перед початком обгону переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, тому п.14.2 б ПДР не порушив».

Також встановлено, що за вказаним фактом ДТП ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувалась, перевірка органами Національної поліції України не проводилась, відповідний протокол відносно неї не складався.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що під час розгляду справи не було підтверджено вину відповідача у вчиненні ДТП, тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу пошкодженням його майна.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, також покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, шкода, завдана особі чи майну фізичної особи джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з аналізу вищевикладених норм права, суд першої інстанції на підставі доказів, наданих учасниками справи, досліджених безпосередньо у судовому засіданні, яким було надано належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки стороною позивача, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, належними та допустимими доказами не було доведено, що відповідач є завдавачем шкоди і що завдання шкоди стало наслідком дії джерела підвищеної небезпеки відповідача.

Доводи апеляційної скарги про доведеність вини відповідача у ДТП не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вказані обставини мали бути підтверджені лише висновком судової авто-технічної експертизи, про проведення якої стороною позивача в суді першої інстанції не заявлялось.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осіпова Юрія Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина