Єдиний унікальний номер 235/7147/18 Номер провадження 22-ц/804/1095/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Дундар І.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № №235/7147/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецькій області, орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області, про стягнення сплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року (суддя Величко О.В., повний текст рішення складено 11 лютого 2019 року),

в с т а н о в и в :

15 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 29 липня 2005 року. Від сумісного проживання мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2007 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу декілька років дитина проживала разом із своєю матір'ю. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2007 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Починаючи з 01 січня 2018 року їх син проживає разом з ним, відповідачка припинила надавати матеріальну підтримку на утримання сина. Красноармійським міськрайонним судом Донецької області виданий судовий наказ від 14 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 28 квітня 2018 року його було звільнено від сплати аліментів, які стягувались на підставі рішення суду від 06 листопада 2007 року, та були припинені відрахування аліментів з червня 2018 року. З 01 січня 2018 року, в період проживання сина з ним, було сплачено на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 6921,56 грн. Вважає, що він має право на повернення сплачених аліментів від відповідачки у сумі 6921,56 грн. за період з 01 січня 2018 року по травень 2018 року, які стягувались з нього відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2007 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецькій області, орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області, про стягнення сплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд в рішенні зазначив, що Сімейним кодексом України не передбачено повернення аліментів, сплачених на утримання дитини, та факт нецільового використання аліментів відповідачем не встановлено, але факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 було встановлено рішенням суду від 28 квітня 2018 року, з якого вбачається, що після того, як дитина почала жити разом з батьком, то мати перестала зовсім надавати матеріальну підтримку на утримання сина і ті аліменти, які стягувалися із заробітної плати позивача, ОСОБА_2 витрачала на себе, а не на дитину. Крім того, в рішенні суду від 25 жовтня 2018 року зазначені пояснення в судовому засіданні неповнолітньої дитини ОСОБА_1, який підтвердив, що він проживає із батьком, матір бачить рідко, матеріальної допомоги вона йому не надає. Обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не доказуються у іншій справі, але суд не прийняв вказані докази до уваги. Крім того, позивач звертався до органу опіки та піклування із заявою щодо нецільового використання аліментів відповідачкою, але йому біло відмовлено у прийнятті заяви з посиланням на те, що дитина вже проживає з ним, і в судовому засіданні представник органу опіки та піклування вказані обставини не спростував. Також суд в рішенні безпідставно послався на ст. 445 ЦПК України, в той час як з питанням про поворот рішення позивач не звертався.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позивач до органу опіки та піклування з заявою про встановлення факту нецільового використання аліментів не звертався. Щодо судових рішень, на які посилається позивач, жодним із них не встановлено факту нецільового використання аліментів. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав клопотання, згідно якого просив справу розглянути за відсутності представника.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2005 року, рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 листопада 2007 року, яке набрало чинності 20 листопада 2007 року, шлюб розірвано (а.с.5, 6).

Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 листопада 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2007 року і до повноліття дитини (а.с.15).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів, які стягнуті на підставі рішення суду від 06 листопада 2007 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, рішення набрало законної сили 24 травня 2018 року (а.с.18-19).

Зазначеним рішенням встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_1 на день ухвалення рішення декілька місяців проживає з батьком ОСОБА_1

Судовим наказом №2н/235/132/18 від 14 березня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 березня 2018 року і до повноліття дитини (а.с.17).

Згідно довідки загальноосвітньої школи 1-11 ступенів № 6 Покровської міської ради ОСОБА_2, мати неповнолітнього учня 8-Б класу ОСОБА_1, з 2013 року з сім'єю не проживає (а.с.13).

Згідно довідки про доходи №122 від 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 працює в структурному підрозділі «Покровське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця «ПАТ «Укрзалізниця» та ним за період з січня 2018 року по травень 2018 року включно сплачені аліменти на користь ОСОБА_2 у сумі 6921,56 грн. (а.с.14).

З висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради від 04 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 з питання щодо цільового витрачення аліментів не звертався, тому позовні вимоги не підтримують (а.с.88-89).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами нецільове витрачання аліментів відповідачкою.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною 2 статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї.

За приписами статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов'язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини.

Нецільове використання одержувачем аліментів може мати наслідком зміну їх одержувача або зменшення розміру.

У справі, яка переглядається позивач обґрунтовував свої вимоги про стягнення сплачених аліментів саме невикористанням відповідачкою сплачених їй коштів на потреби дитини.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги платника аліментів можуть бути задоволені у разі встановлення судом на підставі висновку органу опіки і піклування та інших належних та допустимих доказів факту нецільового використання одержувачем аліментів коштів, що може полягати лише у їх витрачанні не для забезпечення потреб дитини, а на будь-які інші цілі.

Нецільовим використанням аліментів слід вважати будь-яке невикористання їх на утримання дитини, зокрема використання на інші цілі або накопичення, за умови, що потреби дитини залишаються не забезпечені, але могли бути задоволені шляхом належного використання аліментів.

Виходячи з обов'язку сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України), позивач зобов'язаний довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт нецільового використання відповідачкою отриманих від нього аліментів на утримання дитини.

На підтвердження цих обставин позивач надав довідку та акт, з яких вбачається, що дитина з 01 січня 2018 року проживала з ним, та довідку-розрахунок по сплаті аліментів за цей період, згідно якої він сплатив відповідачці аліменти на утримання сина в сумі 6921,56 грн. (а.с.11-12,14).

Позивач посилався на те, що ці кошти використовувалися відповідачкою не на утримання їх неповнолітнього сина, а на інші цілі, але такі дані у матеріалах справи відсутні.

Орган опіки і піклування, надаючи суду висновок, (а.с.88-89), зазначив, що відповідно до статті 186 СК України нецільове використання аліментів не було встановлено, оскільки ОСОБА_1 з відповідною заявою не звертався.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду встановлено факт проживання дитини з батьком і ненадання сину матеріальної допомоги з боку відповідачки встановлено судом і це не підлягає доказуванню суд не бере до уваги, оскільки факт проживання неповнолітньої дитини з батьком не може бути підставою для повернення сплачених аліментів оскільки відповідно до статей 179, 186 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставне посилання суду на статтю 445 ЦПК України, оскільки помилковість висновку суду щодо посилання на зазначену норму не спростовує правильність рішення в цілому та висновку суду про недоведеність факту нецільового використання відповідачем аліментів.

Таким чином, на підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

І.О. Дундар

Повний текст постанови складено 16 квітня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна