ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/17993/18

Номер провадження 22-ц/816/2463/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року в складі судді Бичкова І. Г., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 29 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

28 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об'єднання» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 43691,11 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2018 року по 29 січня 2019 року в сумі 8207,50 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити суму стягнення до 7937 грн.

При цьому, відповідач вказує на ту обставину, що у період з 01 листопада 2018 року (наступний робочий день після звільнення позивача) по 29 січня 2019 року (дата розгляду справи) кількість робочих днів становила 35. Разом з тим, товариство зазначає, що кількість робочих днів при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинна обраховуватись до останнього робочого дня, що передує дню розгляду справи, а не по день постановлення рішення включно, як помилково вважав суд першої інстанції. Ураховуючи викладене, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» звертає увагу на ту обставину, що з нього була стягнута сума середнього заробітку у більшому розмірі, внаслідок чого були порушені його майнові права. У той же час, відповідач погоджується з розміром середньоденного заробітку позивача в сумі 234,50 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 43691,11 грн сторонами не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2018 року по 29 січня 2019 року включно, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 234,50 грн, суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач не виплатив позивачу належних сум при звільненні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», а 31 жовтня 2017 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на жовтень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати складає 43691,11 грн. (а.с. 7).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Отже, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції за приписами статей 12, 80, 81 ЦПК України виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача становила 234,50 грн., тому розмір її середнього заробітку за період з 01 листопада 2018 року по 29 січня 2019 року, виходячи із трьохденного робочого тижня, становить 8207,50 грн (234,50 грн. * 34 днів).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 8207,50 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У той же час, твердження апеляційної скарги про те, що період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить з 01 листопада 2018 року (наступний робочий день після звільнення позивача) по 28 січня 2019 року (останній робочий день, що передує дню розгляду справи), тому кількість робочих днів складає 34, а не 35, як помилково вважав суд першої інстанції, не заслуговує на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як було встановлено судом першої інстанції, у ПАТ «Сумське МНВО» діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

Враховуючи вищевикладене, кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні обраховується по день постановлення рішення включно, тобто до 29 січня 2019 року, а не до 28 січня 2019 року, як вважає відповідач.

Отже, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року в оскарженій частині у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук