ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 641/7329/17

провадження № 22-ц/818/653/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого - Пилипчук Н.П., суддів - Кругової С.С., Маміної О.В. за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи: позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг «Україна», в особі представника Збицької Елліни Павлівни; відповідач: ОСОБА_3, представник відповідача: ОСОБА_4; третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в особі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг «Україна» до ОСОБА_3, третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з майна, з апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року, ухвалене суддею Горпинич О.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом, в якому просив зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що був накладений постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 47604555, виданої 20 травня 2015 року та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження реєстраційний номер 9764748, зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що був накладений постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42720074, виданої 28 березня 2014 року та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження реєстраційний номер 5194961.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 25 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № CNL-701/063/2006, відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_3 кредит на споживчі цілі у розмірі 100000,00 грн. на строк до 25 грудня 2016 року. В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором 25 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 був укладений Договір іпотеки № РCNL-701/063/2006, відповідно до п. 1.1. якого для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником його боргових зобов'язань Іпотекодавець надав у іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення права вимоги за визначеними вище Кредитним договором та Договором іпотеки та останнє прийняло на себе права вимоги за ними, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за вказаним в позові кредитним договором та договором іпотеки.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна задоволено, визнано ОСОБА_3 таким, що прийняв спадщину в складі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 померлої 25 квітня 2010 року та звернуто стягнення на предмет іпоте,ки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця. Проте, як стало відомо ТОВ «ОТП Факторинг Україна» належне ОСОБА_3 майно, що є забезпеченням за договором іпотеки № РCNL-701/063/2006 від 25 грудня 2006 року знаходиться під арештом Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ, що унеможливлює здійснення задоволення вимог позивача в спосіб передбачений договором іпотеки. Вказана квартира знаходиться під арештом згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 47604555, виданої 20.05.2015 року (запис про обтяження 9764748), а також згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42720074, виданої 28.03.2014 року (запис про обтяження 5194961).

Позивач вважає, що визначений вище об'єкт підлягає звільненню з-під арешту, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має переважне право перед іншими кредиторами на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки обтяження, пов'язані із укладенням договору іпотеки виникло ще в 2006 році, в той час як інші обтяження, які просить зняти позивач - виникли пізніше. Вважав, що з наведених обставин, будь-яких законних підстав для звернення стягнення на іпотечне майно позивача окрім іпотекодержателя, немає. У зв'язку з наявністю арештів позивач фактично позбавлений можливості здійснити продаж іпотечного майна боржника та задовольнити свої кредиторські вимоги, як те передбачає чинне законодавство України, тому просив зняти арешт в вищевказаної квартири.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року позов задоволено частково. Знято арешт з нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради 10.01.2000, реєстраційний номер №8-00-198838 та зареєстрований Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 19/01/2000 року, номер запису П-8-22503, а також рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року у справі № 645/286/16-ц, що був накладений постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 47604555, виданої 20 травня 2015 року. Знято арешт з нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради 10 січня 2000 року, реєстраційний номер №8-00-198838 та зареєстрований Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 19/01/2000 року, номер запису П-8-22503, а також рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року у справі № 645/286/16-ц, що був накладений постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42720074, виданої 28 березня 2014 року. В решті вимог відмовлено.

5 листопада 2018 року ОСОБА_3, в особі свого представника ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу на вказане рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року. В апеляційній скарзі ОСОБА_3, в особі свого представника ОСОБА_4, просить вказане рішення скасувати, відмовивши ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що судом не взято до уваги, що у виконавчих провадженнях №47604555, від 20 травня 2015 року та №42720074 від 28 березня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є стягувачем і саме за виконавчими листами позивача відкриті вищезазначені виконавчі провадження. У даному спорі позивач є одночасно і відповідачем. Вважає, що судом помилково застосовано норми ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не може вважати, що майно належить йому. З правовстановлюючих документів вбачається, що квартира належить на праві спільної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_5 Інших документів, що підтверджують право власності будь-кого на вказану квартиру не має. Вважає, що позивачем вибраний невірний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має переважне право перед іншими кредиторами на звернення стягнення на предмет іпотеки, а арешти, накладені постановами державного виконавця перешкоджають реалізації іпотекодержателя своїх прав. Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (надалі - Банк) та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № CNL-701/063/2006, відповідно до умов якого, Банк надав ОСОБА_3 кредит на споживчі цілі у розмірі 100000,00 грн. на строк до 25 грудня 2016 року.

В якості забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між банком та ОСОБА_5, 25.12.2006 року був укладений договір іпотеки № РCNL-701/063/2006, згідно умов якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його зобов'язання перед позивачем за кредитним договором, в повному обсязі.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Договору іпотеки предметом іпотеки є квартира № 18 в будинку 4/4 по Стадіонному проїзду в м. Харкові.

12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення права вимоги за визначеними вище Кредитним договором та Договором іпотеки.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за вказаним в позові кредитним договором та договором іпотеки.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволені, визначено, що ОСОБА_5 на праві власності належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_3 таким, що прийняв спадщину в складі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлої 25.04.2010 року. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором CNL № 701/063/2006 від 25.12.2006 у загальному розмірі 229090,29 грн., в тому числі: 49266,73 грн. заборгованість по тілу кредиту та пені у розмірі 179823,56 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 42,4 кв.м., житлова площа 26,4 кв.м., із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, та здійснення їх реєстрації, та реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення їх реєстрації, та реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримати будь-які документи, довідки витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна). Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу. Передано предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в управління Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" витрати по сплаті судового збору у розмірі 4134,00 грн..

Заочне рішення набрало законної сили.

Постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ від 28 березня 2014 року було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_1 та оголошено заборону на його відчуження, серія та номер 42720074. Крім того, постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ від 20 травня 2015 року було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_1 та оголошено заборону на його відчуження, се рія та номер 47604555. Стягувачем у вказаних постановах зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

Згідно статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для зняття арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Іпотека, за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про іпотеку" - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 зазначеного Закону:

- у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;

- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання на момент пред'явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов'язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/4772/17.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 95605121 від 28.08.2017 року, виявлено обтяження нерухомого майна, а саме: квартири № 18 по Стадіонному проїзду, 4/4 у м. Харкові, відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.03.2014 року по ВП № 42720074, обтяжувач: Фрунзенський ВДВС ХМУЮ, реєстраційний номер обтяження 5194961, а також відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2015 року по ВП № 47604555, обтяжувач: Фрунзенський ВДВС ХМУЮ, реєстраційний номер обтяження 9764748.

Доводи апелянта про те, що ним подані заяви про перегляд заочних рішень Фрунзенскього районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року у справі 645/286/16-ц та від 16 вересня 2016 року у справі № 645/286/16-ц не спростовуюсь висновків суду про наявність підстав для зняття арешту з майна.

Не грунтуються на законі доводи відповідача про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має можливість вирішити питання про скасування арештів без звернення до суду, а саме - просити виконавчу службу про повернення виконавчого документа, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є стягувачем, наслідком чого буде скасування арешту.

Між тим, поновлення прав ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержателя, не може відбуватися шляхом порушення іншого його права.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Апелянтом не надано доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна