ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1251/19 Справа № 185/4045/17 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Селянське (фермерське) господарство "Влада", про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті ним 30000 грн. та 5000 грн. в рахунок витрат на юридичні послуги. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати (а.с.2).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - СФГ "Влада" (а.с.41-42).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СФГ "Влада", про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовлено в повному обсязі (а.с.71-74).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.95-96).

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.113-114).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельних ділянок, а саме, земельної ділянки площею 4.996 га, яка розташована на території Новодачинської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 000361, виданого Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 31 грудня 2003 року, про що був зроблений відповідний запис за № 75; земельної ділянки площею 5.112 га, яка розташована на території Новодачинської сільської ради, з цільовим її призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 000362, виданого Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 31 грудня 2003 року, про що був зроблений відповідний запис за № 76.

Згідно розписки від 03.04.2014 року відповідач отримав від позивача орендну плату за користування земельними паями, які йому належать на праві приватної власності у сумі 30000,00 грн. строком на п'ять років з 2014 по 2019 роки (а.с.3).

Судом першої інстанції встановлено, що фактично між сторонам існували правовідносини з приводу передачі та користування земельними ділянками, з отриманням відповідної орендної плати за користування землею, без укладання договорі оренди земельних ділянок.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 звернувся до нього, з пропозицією взяти у нього в оренду земельні ділянки, на що останній погодився та сторони склали розписку від 03.04.2014 року, відповідно до якої відповідач від позивача отримав орендну плату за користування земельними паями в сумі 30000,00 грн. строком на п'ять років з 2014 по 2019 роки та домовились укласти договори оренди земельних ділянок в подальшому. Восени 2016 року позивач випадково дізнався, що зазначені земельні ділянки відповідач передав в користування іншій особі. У зв'язку з чим, вважав, що кошти передані відповідачу, є таким, що набуті безпідставно.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст.207, ч. 1 ст.1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією iз сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншій стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З матерiалiв справи вбачається, що відповідач отримав грошові кошти у розмірі 30000 грн. за достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, в якості орендної плати за земельні ділянки, які передав строком на 5 років, що підтверджується розпискою.

Позивач користувався земельними ділянками..

Посилання позивача, що ОСОБА_2 ухилявся від оформлення договорів оренди протягом 2-х років, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження ухилення від укладання договору, позивачем не надано.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отримані відповідачами кошти не є безпідставно отриманими в розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами існували договірні відносини, які були оформлені розпискою, сторони виконали обов'язки з фактичної передачі земельної ділянки та грошей. На позивачу, як на орендаря, покладається обов'язок укласти договір та зареєструвати його у встановлений законом порядок. Перешкод з боку відповідача не встановлено. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позовних вимог.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що у 2016 р. відповідач передав земельні ділянки в оренду Селянське (фермерське) господарство "Влада", що підтвердила в судовому засіданні представник відповідача та представник позивача, а також підтверджується інформацією з державного земельного кадастру.

Таким чином, правовідносини між сторонами були припинені в 2016 р., а тому орендна плата за три роки підлягає поверненню, оскільки припинили існування правовідносини, що були підставою для отримання грошей..

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, дають підстав для висновку про необхідність, часткового задоволення позовних вимог та стягнення грошової суми отриманої в якості орендної плати за три роки в розмірі 18 000 грн.

З урахуванням зазначеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Селянське (фермерське) господарство "Влада", про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 18000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді