Справа № 133/2453/17
Провадження № 22-ц/801/1640/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 рокуСправа № 133/2453/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Воронюк В. А. від 22 травня 2019 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення) в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 такого самого змісту, -

встановив:

07 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , за яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 317021 грн 00 к.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь: Ѕ частину вартості автомобіля марки ГАЗ, моделі НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 29103 грн 00 к.; компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA, 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , в сумі 106000 грн 00 к.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 17 березня 1999 року по 15 січня 2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого в 2001 році за спільні кошти придбали трикімнатна квартиру АДРЕСА_1 ; в квітні 2009 року - автомобіль ГАЗ, моделі НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; а в липні 2009 року - автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA, 2005 року випуску, який в травні 2017 року без її згоди та відома був відчужений ОСОБА_2 за 212000 грн 00 к.

ОСОБА_1 подав зустрічний позовом, за яким просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира була придбана за його власні кошти, які він отримав як аванс за продаж успадкованого ним з братом будинку. Інших коштів ні він, ні ОСОБА_2 не мали.

Заперечуючи щодо стягнення з нього компенсації вартості Ѕ частини автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA, 2005 року випуску, вказував, що він був відчужений за згодою ОСОБА_2 , а кошти від його продажу були використані в інтересах їхньої сім`ї, зокрема на навчання спільного сина та придбання автомобільних шин для автомобіля ГАЗ.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за нею право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , вартістю 317021 грн 00к. Стягнуто з ОСОБА_1 на її користь компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля марки ГАЗ, моделі НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в розмірі 29103 грн 00 к. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на загальну суму 14812грн 00 к. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що квартира та автомобіль ГАЗ були придбані в шлюбі, а тому підлягають поділу між сторонами в рівних частинах, але автомобілем користується ОСОБА_1 , який не заперечував проти стягнення з нього компенсації Ѕ частини його вартості.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на її користь компенсації Ѕ частини вартості автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA, 2005 року випуску, суд послався на те, що автомобіль був відчужений під час перебування сторін у шлюбі, доказів того, що кошти від його реалізації ОСОБА_1 витратив не в інтересах сім`ї, а також доказів щодо вартості цього майна ОСОБА_2 не надала.

Відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував тим, що квартира була придбана під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі в 2001 році, а спадковий будинок він продав ОСОБА_3 12 травня 2004 року. Розписка ОСОБА_3 про передачу ОСОБА_1 25 січня 2001 року 2600 доларів США за належну йому частку будинку не може вважатись доказом укладення між ними договору купівлі-продажу через недотримання встановленої статтею 227 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на час виникнення цих правовідносин, нотаріальної форми договору купівлі-продажу жилого будинку.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, посилались на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просили, відповідно: ОСОБА_2 - скасувати рішення в частині відмови у позові про стягнення з ОСОБА_1 Ѕ частини вартості автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA, 2005 року випуску; а ОСОБА_1 - скасувати рішення і ухвалити нове про відмову у позові ОСОБА_2 щодо поділу квартири АДРЕСА_1 , а його зустрічний позов про визнання цієї квартири його особистою приватною власністю задовольнити.

Сторони також подали відзив на апеляційну скаргу один одного.

На обґрунтування доводів апеляційних скарги та відзивів посилались на ті ж, обставини, що і у заявах по суті справи: ОСОБА_2 - у позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 ; Шпіговський - у зустрічній позовній заяві.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони з 17 березня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 15 січня 2018 року рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області розірвано.

18 травня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І. В., за яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив трикімнатну квартира АДРЕСА_1 .1 а. с. 34).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10 січня2018 року квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 24383216 (Т. 1 а. с. 35).

Відповідно до висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 420 від 25 липня 2018 року дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , площею 61,9 кв. м складає 634042 грн 00 к. (Т. 1 а. с.162 - 190).

В 2009 році сторони придбали автомобіль ГАЗ 3302 414, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 23 квітня 2009 року зареєстрований за ОСОБА_1 (Т. 1 а. с. 45).

Згідно з висновком судової автотоварознавчної експертизи № 6464/18-21 від 24 січня 2019 року ринкова вартість автомобіля ГАЗ, моделі НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 58207 грн 87 к. (Т. 2 а. с. 2 - 11).

16 липня 2009 року, вони придбали автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , технічний паспорт серії НОМЕР_5 (Т. 1 а. с. 10).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст. 61 СК України).

Стаття 63 СК України встановлює, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом частин першої, другої та четвертої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За згодою одного з подружжя йому може бути присуджена грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Отже, установивши, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль ГАЗ 3302 414, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , були придбані сторонами під час зареєстрованого шлюбу, ОСОБА_2 погоджувалась на отримання компенсації вартості її частки у праві власності на зазначений автомобіль, а ОСОБА_1 не заперечував проти такої компенсації, суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про необхідність поділу цього майна шляхом виділення ОСОБА_2 Ѕ частки квартири та стягнення з ОСОБА_1 на її користь компенсації Ѕ частини вартості автомобіля.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного відхилення доказів про придбання спірної квартири за кошти, які належали йому особисто, що дає підстави для визнання цього нерухомого майна його особистою приватною власністю на підставі пункту 3 частини першої статті 57 СК України, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року (пункт перший прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

За загальним правилом акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Як зазначалось вище, спірна квартира була придбана 18 травня 2001 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому до цих правовідносин застосуванню підлягають норми Кодексу про шлюб і сім`ю Української РСР.

Зокрема, згідно зі статтею 22 цього Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Стаття 24 Кодексу про шлюб і сім`ю Української РСР відносила до роздільного майна кожного з подружжя лише майно, яке належало кожному з них до одруження, одержане під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування.

Отже, чинне на час укладення договору купівлі-продажу квартири законодавство не визначало майно, придбане за кошти, які належали одному з подружжя, як його особисту власність, а тому походження коштів, за які була придбана спірна квартира, правового значення для вирішення цього спору не має.

Фактично, якщо один із подружжя використовував для придбання майна власні кошти, чинне до 01 січня 2004 року законодавство визначало їх як вклад у набуття спільного сумісного майна подружжя.

Це ж підтверджується і поясненнями самого ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що квартира купувалась для проживання їхньої з позивачкою - відповідачкою та малолітнім сином сім`ї.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд безпідставно не взяв до уваги відсутність її письмової згоди на відчуження автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA, 2005 року випуску, а відтак дійшов хибного висновку про відсутність підстав для стягнення на її користь Ѕ частини вартості цього автомобіля.

Стаття 65 СК України встановлює презумпцію згоди подружжя на розпорядження спільним сумісним майном.

Зокрема, згідно з частиною другою, третьою цієї статті при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, для спростування цієї презумпції саме на позивача покладається обов`язок довести як факт відсутності його згоди на відчуження цього майна, так і його вартість (якщо він вважає його цінним майном), а також факт, що це майно було відчужене не в інтересах сім`ї, зокрема кошти від його відчуження відповідач використав у власних інтересах.

Сама лише відсутність письмової згоди на таке відчуження позивача може бути підставою для звернення з вимогою про визнання відповідного правочину недійсним відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України.

Таким чином, установивши відсутність доказів фактичної вартості автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA, 2005 року випуску, на момент відчуження, як і доказів його вартості і технічного стану на час набуття ОСОБА_1 у 2009 році (з урахуванням зазначеної у біржовій угоді від 16 липня 2009 року вартості автомобіля в розмірі 100 грн 00 к.), а також будь-яких заперечень ОСОБА_2 щодо продажу автомобіля ОСОБА_1 та використання отриманих у результаті його відчуження коштів не в інтересах сім`ї, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 компенсації Ѕ частини вартості цього автомобіля.

Оскільки суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, то апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року)

Суддя-доповідач підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис Т. О. Денишенко

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк