Справа № 183/7398/18
№ 2/183/1293/19
07 березня 2019 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Данильченко Т. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання,-
23 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2018 року, укладеного з ОСОБА_3 є власником квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Героїв, буд. 2/44. В свою чергу, а саме 15 лютого 2017 року ОСОБА_4 придбав вищезазначену квартиру у ОСОБА_2, договором було передбачено, що продавець (ОСОБА_2 В.) зобовязується знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру від предметів домашнього обіходу до 25 лютого 2017 року, чого ним зроблено не було.
Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 фактично в квартирі з моменту її придбання нею, не проживає, житловим приміщенням не користується, є його власником, або користувачем.
Таким чином, позивач посилалась також на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника житла, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку місця проживання.
Ухвалою суду від 08 січня 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с. 15-16).
Ухвалою суду від 07 березня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Героїв, 2/44, яку вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15 листопада 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а позивач ОСОБА_1 купила спірне жиле приміщення. Право власності позивача також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145507505 від 15 листопада 2018 року (а.с. 7-8, 9).
В свою чергу ОСОБА_6 15 лютого 2017 року придбав у ОСОБА_2, який є відповідачем у справі, вищезазначену квартиру, що посвідчено укладеним між ними договором купівлі-продажу (а.с. 10-11).
У відповідності до п. 12 договору купівлі-продажу від 15 лютого 2017 року, ОСОБА_2 зобов'язався звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку у ній до 25 лютого 2017 року.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не знявся з реєстраційного обліку в спірному жилому приміщенні, зареєстрований в квартирі до теперішнього часу (а.с. 14).
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.
В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право вимагати усунення порушень її прав, як власника нерухомого майна.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право користування спірним жилим приміщенням у ОСОБА_2 було похідним від його права власності на квартиру, він, як власник квартири, у відповідності до ст. 150 Ж України, мав право користуватися нею для особистого проживання і проживання членів його сімї.
Розпорядившись нерухомим майном (продавши квартиру ОСОБА_7 В.), ОСОБА_2 втратив право власності на неї, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і відповідач повинен бути визнаний таким,. що втратив право користування спірним житлом.
Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів виконавчого комітету відповідної ради, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади.
А тому, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80грн.
В зв'язку з вищенаведеним, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).
Сторони у справі:
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.
Суддя Д.І. Городецький