Провадження № 2/638/340/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харковів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартири у розмірі 173751 грн 40 коп. та моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. 02.07.2016 року в період часу з 18 год. 30 хв. до 19 год. відбулося залиття зазначеної квартири. 04.07.2016 року комісією у складі представників ОСМД «Павлово Поле» складений акт обстеження квартир та виявлення причин та наслідків залиття, який підписаний членами комісії та власницею квартири №218 - ОСОБА_2 Зазначеним актом встановлено, що наслідками залиття є пошкодження паркетної дошки в трьох кімнатах загальною площею 60 кв.м., пошкодження плінтусів по периметру всієї квартири, відшарування фарби в пральні, пошкодження панелі, що закриває каналізаційні труби, пошкодження меблевих поличок, підстава залиття відрив кришки фільтру грубої очистки води в квартирі №218. Внаслідок залиття позивачу завдана матеріальна шкода, оскільки під час ремонту у 2013-2014 р.р. в квартирі укладений паркет виробництва Фінлядії фірми Upofloor вартістю 610 грн кв.м. та на час звернення до суду вартістю зазначеного паркету (61,6 кв.м.) становить 96958 грн 40 коп., вартість робіт з демонтажу та настеленню нового паркету, ремонту пральні, заміни плінтусів та поличок становить 76793 грн. Моральна шкода виразилась у том, що позивач тривалий час не може мешкати в квартирі, через плісняву внаслідок залиття та неприємний запах. ОСОБА_1 змушена відриватись від своїх повсякденних занять для ліквідації наслідків залиття, звертатись до родичів та знайомих з проханням позики грошових сум для ремонту.

Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, представник позивача надала суду заяву з прохання про розгляд справи за їх відсутності та задоволення позовних вимог, відповідач причин неявки не повідомила. Представник відповідача надав суду клопотання про перенесення слухання справи, через зайнятість в іншому судовому засіданні.

Стосовно клопотання представника відповідача про перенесення судового засідання суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 12.12.2016 року відкрито провадження по вищевказаній справі. Судове засідання призначене на 26.10.2017 року відповідач просив відкласти обґрунтовуючи це необхідністю укладенням угоди з адвокатом. Судове засідання призначене на 21.02.2018 року представник відповідача просив перенести, у зв'язку із зайнятістю в іншій справі, підтверджуючих документів не надав. 20.03.2019 року судове засідання відкладене у зв'язку із неявка відповідача та його представника. Судове засідання призначене на 02.04.2019 року представник відповідача просив перенести у зв'язку із зайнятістю в іншій справі, жодного документального підтвердження стосовно зазначеного суду не надано.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1,3 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Частиною 2 статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем та його представником не надано доказів на підтвердження поважності їх неявок до суду, а відтак можливим розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно договору купівлі-продажу від 03.08.2012 року ОСОБА_1 є власником квартири №214, що знаходиться за адресою: м.Харків, пр.Леніна (Науки), 77.

Відповідно до акту обстеження квартир та виявлення причин та наслідків залиття від 04.07.2016 року складеного представниками ОСМД «Павлове поле», підписаного позивачем та відповідачем підставою залиття виявився відрив кришки фільтру грубої очистки води в квартирі №218, наслідками залиття є пошкодження паркетної дошки в трьох кімнатах загальною площею 60 кв.м., пошкодження плінтусів по периметру всієї квартири, відшарування фарби в пральні, пошкодження панелі, що закриває каналізаційні труби, пошкодження меблевих поличок.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власником квартири №218 у м.Харкові по пр.Леніна (Науки), 77 є ОСОБА_3 Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №6446 розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 станом на 29.06.2017 року становить 175626 грн.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Положеннями ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на його власника.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення права власності у тому числі у порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунки з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд враховуючи досліджені у справі докази, приходить до висновку, що матеріальна шкода завдана позивачу доведена належними та допустимими доказами. В свою чергу відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів , що залиття квартири позивача відбулося не з їх вини, та що розмір завданої шкоди не обґрунтований.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що в результаті залиття частини квартири з вини відповідача, позивач зазнала душевних страждань, оскільки отримала негативні емоції та переживала з приводу пошкодження майна, неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, звернення до суду за захистом порушеного права.

Разом з тим, при визначені розміру моральної шкоди, з урахуванням принципу розумності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 142 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23,1166,1167 ЦК України, ст.ст.12,13,141,280,281,282,263,264,265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1(АДРЕСА_3) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_4) про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 173751 (сто сімдесят три тисячі сімсот п'ятдесят одну) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4952 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят дві) грн суму сплаченого судового збору у розмірі 1737 (одна тисяча сімсот тридцять сім) грн 51 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: