Дата документу 16.04.2019 Справа № 554/1785/19
Провадження № 2/554/1302/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Гаврись В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15 265 грн. 10 коп. та моральної шкоди в сумі 5 000 грн., посилаючись на те, що з 10 травня 2011 року по 31 жовтня 2018 року вона працювала на посаді інженера з охорони праці. 31 жовтня 2018 року у звязку з ліквідацією філії «Полтавський райавтодор» ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» була звільнена з займаної посади на підставі наказу №48-К відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України. На час звільнення існувала заборгованість по заробітній платі за липень, серпень, вересень та жовтень 2018 року. Розрахунок в день звільнення проведений не був, а лише 21 грудня 2018 року позивачу виплатили заборгованість по заробітній платі. Через не проведення з позивачем розрахунку у день звільнення вона має право на середній заробіток за час затримки розрахунку, тому змушена була звернутися до суду з позовом.

09 квітня 2019 року до суду від представника відповідача «Полтавський райавтодор» ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що проти позову заперечує частково. А саме представник відповідача, вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., так як позивачем не надано доказів на підтвердження його моральних страждань, що безпосередньо знаходилися б в причинно-наслідковому звязку з діями Полтавського облавтодора.

Ухвалою від 06 березня 2019 року відкрито провадження по справі.

У судовому засіданні представник позивачу позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, в іншій частині позов визнав.

Заслухавши думку сторін, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 10 травня 2011 року по 31 жовтня 2018 року ОСОБА_3 працювала на посаді інженера з охорони праці на філії «Полтавський райоавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», що підтверджується копією трудової книжки серії АТ-І № 0230630 та наказом № 31-К від 10 травня 2011 року «Про прийняття на роботу» (а.с.8-10)

31 жовтня 2018 року у звязку з ліквідацією філії «Полтавський райавтодор» ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» позивач була звільнена з займаної посади на підставі наказу №48-К «Про звільнення працівників філії» відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із ліквідацією філії (а.с.11)

Станом на 31 жовтня 2018 року перед позивачем утворилася заборгованість по заробітній платі на липень-жовтень 2018 року, яка в день звільнення сплачена не була.

Вказані обставини підтверджуються довідкою АТ КБ «Приват Банк», з якої вбачається, що розрахунок з ОСОБА_3 повністю було проведено 21 грудня 2018 року (а.с.13).

Вказаний факт визнається позивачем, а тому не потребує доведення відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Зі змісту ч.1 ст. 47 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Зі змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що підставою відповідальності власника (підприємства) за затримку розрахунку при звільненні є наявність двох фактів порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, та вина власника, яка не виключається через відсутність грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощів підприємства тощо. Лише непереборна сила виключає вину власника.

Враховуючи, що ДП «Полтавський райавтодор» ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» в день звільнення ОСОБА_3 М.П.31.10.2018 року не виплатило останній нараховану, але не виплачену заробітну плату, а також не проводило розрахунок з дня звільнення по 21.12.2018 року, суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу за період з 31.10.2018 року по 21.12.2018 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Визначаючи розмір середнього заробітку суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.3 якого усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт або позбавлення волі.

З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно довідки від 21 лютого 2019 року № 48 виданої філією «Копилянська дорожня експлуатаційна дільниця», середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці становить 412.57 грн. ( 7 611, 11 грн. нарахована заробітна плата за серпень 2018 року + 9 717,03 грн. нарахована заробітна плата за вересень 2018 року : 22 робочі дні у серпні та 20 робочих днів у вересні) (а.с.12)

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 21.12.2018 року.

За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 21.12.2018 року.

Враховуючи, що позивач була звільнена з роботи 31.10.2018 року та отримала розрахунок по заробітній платі лише 21.12.2018 року, що останній повинен виплатити ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 15265.10 грн. коп. ( листопад 2018 року 22 робочих дні, грудень 2018 року 15 робочих дні, , а всього 37 днів х 412 грн.57 коп.. = 15 265 грн. 10 коп.).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав».

У справі «Кечко протии України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частин істатті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1».

Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимогТкаченко М.П. та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум в розмірі 15 265 грн. 10 коп.за період затримки з 31 жовтня 2018 року по 21 грудня2018 року.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення даної позовної вимоги та стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст.137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як встановлено в судовому засіданні, порушення законних трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагали і вимагають для цього додаткових зусиль для організації життя. Так, ОСОБА_3 протягом трьох місяців не отримувала заробітну плату, була вимушена економити на харчах, одязі. Невиплатою заробітної плати принижено її честь, гідність, втрачено престиж та ділову репутацію.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховано глибину душевних страждань, наслідки, вимушені зміни у житті, та приходить до висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди1 000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовийз бір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовийзбір в сумі 922 грн. 08 коп, а саме за дві вимоги майнового характеру - про стягнення середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди пропорційно задоволеним позовним вимогам ( 768, 40 грн. + 153, 68 грн).

Керуючись ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, ст.ст. 4,12,81,141, 263-265,268,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» () на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15 265 грн. 10 коп., у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., а всього 16 265 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» () на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 922 грн. 08 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разу розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасниксправи, якомуповнерішення не було врученеу деньйогопроголошенняабоскладення, має право на поновленняпропущеного строку на апеляційнеоскарження, якщоапеляційнаскарга подана протягомтридцятиднів з дня врученняйомуповногорішення суду.

Строк на апеляційнеоскарженняможе бути такожпоновлений в разі пропуску з іншихповажних причин, крімвипадків, зазначених у частинідругійстатті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: Полтавська обл.., Полтавський район, с.Мачухи, пр..Чапаєва, 18, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4 підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (), юридична адреса: м.Полтава, вул..Європейська, 189-А.

Повнерішення буде складено19 квітня 2019 року.

Суддя Л.І.Савченко