ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/260/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та

його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року (головуючий суддя Дзюбич В.Л., дата виготовлення рішення не вказана) у цивільній справі № 607/11575/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя після смерті одного з подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Перша тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя після смерті його дружини ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.07.2016 року на ім»я ОСОБА_2, за реєстром №1566 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

Позивач зазначив, що з 27.10.1984 року перебував у шлюбі із ОСОБА_4, яка після одруження взяла прізвище ОСОБА_4. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син - ОСОБА_2 У 2003 році він та його син змінили прізвище на ОСОБА_2. Під час перебування у шлюбі, його дружина відповідно до договору купівлі-продажу від 25.02.1995 року придбала квартиру АДРЕСА_2, яка була зареєстрована на її ім»я. ІНФОРМАЦІЯ_5 дружина померла. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. Спадкоємцями першої черги за законом є він та його син ОСОБА_2 Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року встановлено факт прийняття ними спадщини а 18.07.2013 року між ними укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого йому перейшла 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 а відповідачу - 1/2 частка квартири АДРЕСА_2.

19.07.2016 року він та син нотаріально засвідчили заяву про внесення змін до договору про поділ спадкового майна від 18.07.2013 року, за якою були передбачені зміні до договору, а саме з "сину померлої - ОСОБА_2, переходить 1/2 частка квартири АДРЕСА_2" на "сину померлої - ОСОБА_2, переходить ціла частка квартири АДРЕСА_2". На підставі вказаної заяви та заяви його сина ОСОБА_2 від 19.07.2016 року про видачу свідоцтва про право власності на спадщина за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №1566 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. Таким чином, вказана квартира повністю перейшла у власність відповідача.

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_2 була набута померлою ОСОБА_4 за час перебування з ним у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю подружжя і 1/2 частка даної квартири належить йому на праві власності, відтак, до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, увійшла лише належна їй на момент смерті на праві власності 1/2 частка спірної квартири, а не уся квартира і саме ця частка і підлягала поділу між сторонами відповідно до договору про поділ спадкового майна, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_2 19.07.2016 року, за реєстром №1566, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 як частку в спільному майні подружжя.

Стягнуто із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2, проживає: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрований: АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) 640 гривень сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виправлення в договір про поділ спадкового майна внесено згідно заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1, останній не заперечував та був обізнаний про те, що своїм волевиявленням підтвердив, що право власності на цілу спірну квартиру належало спадкодавцю ОСОБА_4 і переходить до ОСОБА_2, а також в цей момент не подавав заяви нотаріусу про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, чим підтвердив відсутність претензій до відповідача.

Окрім цього згідно позовної заяви позивач не оскаржує договір про поділ спадкового майна, а відтак погодився, що до обсягу спадкового майна входить ціла квартира АДРЕСА_2.

Факт належності даної квартири в цілому до складу спадщини підтверджується також додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду, справа №2-о-125/11 року.

Згідно Правової позиції ВСУ у справі №6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_1 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 27.10.1984 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_4, яка після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_4».

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Мартюк Л.О. за реєстром №2-2544 на момент смерті ОСОБА_4 їй належала на праві власності квартира АДРЕСА_2, а також 1/4 частка у справі спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 29.07.1993 року бюро приватизації житла Тернопільського відділку залізниці.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року (справа №2-о-125/11) встановлено факт належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документу-Свідоцтва про право власності на житло 1/4 спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, видного бюро приватизації Тернопільського відділку залізниці 29 лютого 1993 року на ім»я ОСОБА_4. Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті ОСОБА_4 та складається із: 1/4 спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2.

Як вбачається зі змісту рішення до 2003 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носили прізвище «ОСОБА_4».

18.11.2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено додаткове рішення у справі №2-о-125/11, яким встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 та складається з 1/4 спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31239289 від 01.08.2012 року після смерті ОСОБА_4 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №586/2012 за заявами про прийняття спадщини, які надішли 01.08.2012 року від чоловіка померлої ОСОБА_1 та сина ОСОБА_2

18.07.2013 року між спадкоємцями ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., за реєстром №2-40, відповідно до якого чоловіку померлої ОСОБА_1 перейшла 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 а сину померлої ОСОБА_2 - 1/2 частка квартири АДРЕСА_2.

На підставі вказаного договору, 18.07.2013 року ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-41 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4; ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-42 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

19.07.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із нотаріально посвідченою заявою за реєстром №1565,1566 відповідно до якої просили внести виправлення у договір про поділ спадкового майна, укладений між ними 18.07.2013 року, а саме: з «сину померлої- ОСОБА_2, переходить 1/2 (одна друга) частка квартири АДРЕСА_2» на «сину померлої-ОСОБА_2, переходить ціла частка квартири АДРЕСА_2.

19.07.2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. на ім»я відповідача ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1566 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44509147 від 19.07.2016 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №64147125 від 22.07.2016 року квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2

28.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, після смерті одного із подружжя, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановської О.І. №3264/02-31 від 02.09.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії-видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, а саме: на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, оскільки у зв»язку із видачею свідоцтв про право на спадщину від 18.07.2013 року за реєстровим №2-21 та від 19.07.2016 року за реєстровим №1566 вказана квартира перейшла у власність сина померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_2

Квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_4 25.02.1995 року під час перебування у шлюбі із позивачем ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_4 25.02.1995 року під час перебування її у шлюбі із позивачем ОСОБА_1, є спільною сумісною власністю подружжя, їхні частки є рівними, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4, крім іншого майна, увійшла 1/2 частка зазначеної квартири, а не квартира в цілому, позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частка даної квартири, яка набута ним за час шлюбу із дружиною ОСОБА_4

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі-СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті-ст.1218 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За приписами ч.1 ст. 1267, ч.1 ст. 1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розділив спадщину між ними.

У відповідності до ч.3 ст. 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами і доповненнями передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 увійшло лише те майно, яке належало їй на момент смерті на праві приватної власності, тобто належна їй на праві спільної сумісної власності 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частка спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2. Інша 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 на момент смерті ОСОБА_4 належала її чоловіку-позивачу ОСОБА_1, як частка у праві спільної сумісної власності подружжя, а тому дане майно не підлягало спадкуванню між сторонами після смерті їхньої дружини та матері, а від так правильно визнав за позивачем право власності на 1/2 частку спірної квартири, скасувавши при цьому свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1566 від 19.07.2016 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи у скарзі про те, що додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2011 року до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року (справа №2-о-125/11) встановлено, що до складу спадщини увійшла ціла квартира АДРЕСА_2 а не її 1/2 частина, оскільки згідно змісту цього рішення суду вбачається, що вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 полягали у встановленні факту належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документу-Свідоцтва про право власності на житло 1/4 спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, видного бюро приватизації Тернопільського відділку залізниці 29 лютого 1993 року на ім»я ОСОБА_4, у встановленні факту прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті ОСОБА_4 та складається із: 1/4 спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2. Як вбачається із зазначених судових рішень заявники не вважали, що до складу спадщини увійшла уся квартира АДРЕСА_2 а не 1/2 частина та у рішенні відсутній висновок про те, що квартира є особистою приватною власністю померлої ОСОБА_4

Посилання у скарзі на те, що позивачем не доведено факт перебування у шлюбі із ОСОБА_4 на момент придбання нею квартири АДРЕСА_2 у 1995 році спростовуються наявною у справі довідкою №724 від 08.07.2003 року, виданою відділом РАГС Тернопільського міського управління юстиції, згідно якої шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано 27.10.1984 року, прізвище після реєстрації одруження ОСОБА_2 (а.с. 98).

Не заслуговують на увагу й твердження у скарзі про недоведеність позивачем джерела набуття квартири АДРЕСА_2, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідачем не доведено, що квартира була придбана не за спільні кошти подружжя(мами та батька) та що його мама заперечувала, що квартира є об"єктом спільної сумісної власності.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий -

Судді -