Справа № 638/5914/19
Провадження № 2/638/3209/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарі Цуваревої Р.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , зі зняттям його з реєстраційного обліку в указаній квартирі.

В обґрунтування позову зазначила, що вони з сином ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . З 06.06.2001 за указаною адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , який є другим сином позивачки.

Відповідач ще з початку 1990-х років майже постійно перебував в Російській Федерації. В 2001 році він на деякий час повернувся до Харкова, в зв`язку з чим зареєстрував своє місце проживання в квартирі матері і брата за їх згодою. Однак в подальшому, та протягом майже останніх 15-ти років відповідач за вказаною адресою не проживає і знов переїхав на постійне мешкання в Росію. Однак наявність запису про нього в числі зареєстрованих мешканців впливає на розмір нарахування комунальних платежів, в відшкодуванні яких він участі не приймає. На даний час в зв`язку з особистими причинами він не має наміру повертатись до м. Харкова навіть на короткий час для позасудового врегулювання ситуації з особистим зверненням до органів ДМС України, в зв`язку з чим єдиним можливим виходом з ситуації для позивача є звернення до суду.

Посилаючись на те, що відповідач самостійно не звертається до відповідних органів з заявою про зняття з реєстраційного обліку та не проживає за адресою реєстрації більше 15-ти років, позивач вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням її квартири; також вона вважає за необхідне зняти відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі.

В судове засідання позивач, а також її представник не з`явились. Представник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Викладені в позовній заяві обставини підтвердив, зазначив, що відповідач дійсно не проживає в їх квартирі з 1990-х років, протягом останніх 15 років не приїжджав в квартиру навіть на короткий час; проти задоволення позову не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, заперечень, а також відзиву від нього до суду не надходило.

Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1999, реєстраційний № НОМЕР_1 , виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_1 і члени її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_3 мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.04.2015, зареєстрованого в реєстрі за №4-218, посвідченого державним нотаріусом Десятої харківської державної нотаріальної контори Кривенець А.А., ОСОБА_3 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , в тому числи з урахуванням Ѕ частки спадщини, від якої відмовилась ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

З копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.06.2001, вбачається, що він прописаний за адресою: АДРЕСА_2 . Викладене також підтверджується відомостями, наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 10.05.2019.

Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 07.04.2019, складеного ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає в ній більше 15 років, ознак його проживання і особистих речей в зазначеній квартирі немає. Фактична адреса його проживання невідома.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Вiдповiдно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Допитані під час розгляду справи в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 , Попутна Л ОСОБА_8 пояснили суду, що з позивачем вони є сусідами, знають одне одного давно, періодично бувають у неї вдома, впродовж останніх декількох років відповідача не бачили, його речей в квартирі немає. Зі слів позивача знають, що після навчання він поїхав до Російської Федерації, де і залишився мешкати.

Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 не проживає в квартирi за адресою: АДРЕСА_2 , понад встановлений законом шестимiсячний строк.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , із зняттям його з реєстрації за вищевказаною адресою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 10-13, 18, 76-83, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.06.2001) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зняти ОСОБА_2 з реєстрацiї в квартирi АДРЕСА_1 в установленному законом порядку.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий Шестак О.І.