Провадження № 2/582/64/19
Справа № 582/1683/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Недригайлівський районний суд Сумської області в складі :
головуючого судді Жмурченка В.Д.,
за участю секретаря Коваль В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Недригайлів, цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1, с.Березняки Недригайлівського району Сумської області, до ОСОБА_2, смт. Недригайлів, Недригайлівського району Сумської області, про поділ спільного майна набутого за час шлюбу,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не прибули, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, у відповідності до ст. 128 ч. 6 ЦПК України є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду та не направив суду заяви про розгляд справи без його участі.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Так, судом встановлено, що 11 листопада 1982 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виконкомом Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження І- БП№ 022246.
Заочним рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 липня 2018 року даний шлюб було розірвано, що підтверджується відповідною копією рішення суду.
Житловий будинок з господарськими будівлями придбаний на підставі договору купівлі - продажу будинку від 11.04.2014 року, серія та номер:511, посвідченого приватним нотаріусом Недригайліваського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер майна 5320198, вартістю 144 500 грн. і
Право власності на все вказане майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 і знаходиться в його володінні та користуванні, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2018 року №150477741.
Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної, сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Положення ч.2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцією права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.
Аналогічне положення міститься і в ч.3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Отже, за загальним правилом, шо випливає з наведених вище правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо один із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі.
Як передбачено ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Договір купівлі продажу будинку укладено відповідачем, саме в інтересах сім'ї, за спільні кошти подружжя, в період перебування сторін у шлюбі, для спільного проживання сім'ї, ведення спільного господарства та побуту.
Відповідно до п. 23 Постанови Плену "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, де зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК ).
Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім 'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Отже, все майно подружжя, відповідно до переліку наведеного вище, з підстав передбачених ст. ст. 60, 61 СК України, ст.ст. 368, 377 ЦК України є об'єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя, оскільки набуті за час їх перебування в шлюбі. Договір купівлі-продажу будинку укладений відповідачем в інтересах сім'ї.
Правові підстави, передбачені ст. 57 СК України, щоб вважати спірне майно чи джерела для його придбання як особистою приватною власністю відповідача, - відсутні.
Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч.1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Норми, ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
В ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Таким чином, з моменту набуття: позивачем та відповідачем, права спільної сумісної власності на нерухоме майно, сторони, мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.
Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.
Отже, позивач і відповідач має право власності на будинок у рівних частках, розмір яких становить 1/2 від вартості спірного майна кожного із подружжя і поділ якого здійснюється з розрахунку саме таких часток позивача та відповідача.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України: "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, доцільність та обгрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам: сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності, подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
При зверненні до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 понесла витрати, на оплату судового збору в сумі 722,50 гри, та правничої допомоги в сумі 5000 грн., тому, на думку суду, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-283, 288-289, 430 ЦПК України, ст.ст. 180-184 СК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1, с. Березняки, Недригайлівського району Сумської област, до ОСОБА_2, смт. Недригайлів, Недригайлівського району Сумської області, про поділ спільного майна набутого за час шлюбу, - задовольнити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_5, 722 (сімсот двадцять дві) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у сумі 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду скарги.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України від 15.12.2017, до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко