Справа № 133/639/19
Провадження № 22-ц/801/1786/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Воронюка В.А. в місті Козятині Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження, зі складенням його повного тексту 19 червня 2019 року,

у цивільній справі № 133/639/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, в обґрунтування якого посилався на те, що його вік складає сімдесят чотири роки, з 2004 року він є пенсіонером за віком. Єдиним його доходом є пенсія за віком, яка станом на 01.03.2019 становить 1956 грн. 86 коп. Він є самотнім літнім чоловіком, дружини або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально немає. Пенсія, яку він отримує не забезпечує йому необхідного мінімуму для проживання. Крім того, він є хворою людиною та потребує постійного лікування. В жовтні 2016 року йому поставлено діагноз - дисциркуляторна енцифалопатія 2 ступня та призначено ліки. В квітні 2017 року він потрапив в ДТП та знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні КП «Козятинська ЦРЛ» з діагнозом - ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом лівої ключиці зі зміщенням. В 2018 році він лікувався з приводу хронічного простатиту. Витратив на лікування 675 грн.

За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримуючи від дітей ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, він вимушений звернутись з цією позовною заявою до своєї працездатної доньки - відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із дня подання цієї заяви і довічно.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов, оскільки вказане рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що єдиним засобом до існування є його пенсія, яка не забезпечує йому необхідного мінімуму для проживання, він є хворою людиною та потребує постійного лікування. Крім того, в 2019 році позивач проходив обстеження головного мозку в Вінницькій обласній клінічній лікарні та відповідно до протоколу обстеження №266 від 04.04.2019 йому встановлено діагноз - вікові атрофічні зміни головного мозку та інше. В 2019 році він витратив на купівлю ліків 2709 грн 33 к. За таких складних життєвих обставин він вимушений був звернутись з цією позовною заявою до своєї працездатної доньки ОСОБА_2 . Також позивач посилається на показники ООН щодо прожиткових витрат на людину. Враховуючи середній курс долара США на цей час 26 грн за 1 долар США, людина, яка має в Україні місячний грошовий дохід менше 3900 грн на місяць за даними ООН відноситься до бідняків. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць встановлено з 01 січня 2019 року в розмірі 1853 грн, для непрацездатних осіб - 1497 грн, тобто більш як вдвічі менший за розмір бідняцтва, встановлений ООН.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що статтею 4 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року становить 1497 грн, з 01 липня 2019 року - 1564 грн, з 01 грудня 2019 року - 1638 грн. Відповідно отримуваний позивачем розмір пенсії перевищує розмір прожиткового мінімуму, тобто його доходи забезпечували йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні статті 202 СК України. Зокрема, судом першої інстанції правильно встановлено, що доказів про витрати вказаних позивачем коштів на лікування ним не надано. Вказані позивачем обставини про те, що у 2019 році він проходив обстеження головного мозку та йому встановлено діагноз «вікові атрофічні зміни головного мозку», в зв`язку з чим його витрати на лікування становлять 2709,33 грн, взагалі ним в суді першої інстанції не зазначалися, доказів на їх підтвердження також не надано. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у позивача ще є рідний син, який проживає разом із позивачем однією сім`єю, пов`язаний з ним спільним побутом, є працездатним. Відповідач одразу після закінчення школи проживала окремо від позивача, який її не забезпечував, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини визнані під час розгляду справи позивачем і в силу частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є непрацездатною особою пенсійного віку, отримує пенсію за віком, яка станом на 01.03.2019 становить 1956 грн 86 к. Сукупний дохід його пенсії за шість місяців склав 11028,96 грн. (а.с.2-5).

Відповідно до довідки КП «Козятинський РМЦ ПМСД» в жовтні 2016 року позивачу було поставлено діагноз - дисциркуляторна енцифалопатія 2 ступня та призначено лікування (а.с.8).

Згідно з виписним епікризом № 2523 КП «Козятинська ЦРЛ» ОСОБА_1 внаслідок отриманої в ДТП травми знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні з 15.04.2017 по 28.04.2017 з діагнозом - ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом лівої ключиці зі зміщенням. Під час перебування у лікарні останньому було призначено лікування (а.с.6).

В 2018 році позивач лікувався з приводу хронічного простатиту, що підтверджується довідкою КП «Козятинський РМЦ ПМСД», на що витратив грошові кошти (а.с.7).

Позивач має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.10-11).

З матеріалів справи встановлено, що позивач отримує соціальне забезпечення від держави - пенсію в сумі 1956 грн 86 коп., що перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивач (з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становить 1497 грн).

Відповідно до повідомлення про надання субсидій № 3960, позивач з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, включно отримує 1522 грн 19 к. в місяць від держави у вигляді субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.30-31).

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2019 (а.с.47-48).

За позивачем згідно з довідкою Територіального сервісного центру № 0545 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області № 31/2/0545-493 від 25.05.2019 зареєстровано автомобіль CHEVROLET AVEO, 2005 року випуску; за відповідачем транспортні засоби - не зареєстровано.

З долучених до позовної заяви позивачем чеків на придбання ліків встановлено, що їх купівля носить не системний, а епізодичний характер, крім того у чеках зазначені ліки, які не призначені лікарем.

Довідки КП «Козятинський РМЦ ПМСД» місять лише призначення медикаментів на суми 1472 грн 50 к. та 675 грн, однак доказів придбання останнім вказаних ліків суду не надано. Вказані довідки містять лише відомості про вартість призначених ліків (а.с.7-8).

Відповідно до касових чеків від 03.06.2017 та 23.01.2018 придбано медикаментів на суму 478 грн. 88 коп. та 181 грн. 73 коп., однак доказів, що саме ці препарати призначені позивачу та придбані саме ним - суду не надано.

Вказані суми, враховуючи розмір отримуваної позивачем пенсії та надання державою субсидії є для позивача не значними, а саме: за 2016 рік витрачено 1472 грн 50 к., за 2017 рік - 474,88 грн, за 2018 рік - 1153,88 грн. За період часу з серпня 2018 року по березень 2019 року позивач не витрачав грошових коштів на придбання ліків.

Крім того, в квітні 2017 року позивач потрапив у ДТП та знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні КП «Козятинська ЦРЛ» з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом лівої ключиці зі зміщенням та купував медикаменти для лікування від травм на суму 246 грн 80 к.

Також судом встановлено, що у позивача є рідний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з ним однією сім`єю, пов`язаний спільним побутом, являється працездатними, інших утриманців не має.

З відповіді Управління соціальної політики Козятинської міської ради Вінницької області № 1211 від 23.05.2019 встановлено, що позивач та його син на обліку в Управлінні соціальної політики Козятинської міської ради не перебувають та матеріальних (соціальних) допомог не отримують.

Згідно з листом Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ОСОБА_3 на обліку не перебуває та пенсії не отримує.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося позивачем, донька останнього - відповідач ОСОБА_2 після закінчення школи, почала окремо проживати від батька, при цьому, останній матеріально доньку не забезпечував, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.

ОСОБА_2 проживає в будинку свого співмешканця ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний будинок належить останньому на праві приватної власності в порядку спадкування, що підтверджується довідкою квартального комітету № 2 виконавчого комітету Козятинської міської ради № 90 від 25.04.2019 (а.с.44).

Відповідно до довідки Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 від 03.04.2019 № 275, ОСОБА_2 рекомендоване санаторно-курортне лікування в зв`язку з захворюванням опорно-рухового апарату (а.с.32).

Згідно з довідкою № 48/13 від 22.04.2019, виданою АТ «Українська залізниця» Філія «Пасажирська компанія» ВП вагонне депо станції Київ-Пасажирський, ОСОБА_2 працює на посаді оббивальника та дохід відповідача за останні шість місяців становить 37493,920 грн. (а.с.46).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що позивач отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку він отримує станом на лютий 2019 року становив 1956,86 грн, що перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, врахувавши при цьому наявність у позивача майна та відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження потреби останнього в матеріальній допомозі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 494/1682/15-ц, де предметом розгляду було неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм Сімейного Кодексу України щодо стягнення аліментів на утримання батьків, зроблено правовий висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є самотньою непрацездатною особою, пенсія яку він отримує не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання, крім того, він є хворою людиною та потребує постійного лікування, на яке витрачає чимало коштів, а тому, зважаючи на скрутне матеріальне становище, він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати його повнолітня донька.

Як на правове обґрунтування наведених підстав позивач посилався на статтю 51 Конституції України, статті 202, 205 СК України.

Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції, розмір пенсії позивача станом на лютий 2019 року становив 1956,86 грн, що є більшою сумою за встановлений законом прожитковий мінімум.

Суд першої інстанції урахувавши встановлені обставини отримання позивачем пенсії, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, відсутності доказів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги у зв`язку з необхідністю постійного лікування, надання йому державою субсидії в розмірі, яка повністю покриває оплату комунальних послуг, спільного проживання разом з працездатним сином однією сім`єю, наявності власного житла та транспортного засобу, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його утримання як непрацездатного батька.

Доказів на підтвердження тих обставин, що позивач у 2019 році поніс витрати на лікування в розмірі 2709,33 грн ним не надано, також не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник