Справа № 234/2593/19
Провадження № 2/234/1577/19
10 вересня 2019 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
у складі: головуючого судді Сухоручко Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Харькової Т.С.,
справа № 234/2593/19; провадження № 2/234/1577/19
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 )
ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1
третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради (юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру, 2),
про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
13.02.2019 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В будинку значаться зареєстрованими його дочка - ОСОБА_2 разом з його онуком ОСОБА_3 . Однак, в квітні 2014 вони виїхали з будинку, та з цього часу в будинку не проживають, їх речей в будинку немає. Мешкають в іншому житловому приміщенні. Однак, з реєстрації відповідач в добровільному порядку не знімається, чим перешкоджає йому, як власнику житла, вільно розпоряджатися належною йому власністю. Просить визнати ОСОБА_2 , разом із сином ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надала суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позов підтримує повністю з підстав, визначених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматорської міської ради Дейко В.В. не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої справу просить розглянути за її відсутності, проти позову заперечень не має.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не надала. Клопотання про відкладення слухання справи від неї, також, не надходило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2019 року, провадження про справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:
Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2016р., позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с.12-14,15-17).
Згідно довідки № 4316 від 31.01.2019р., відповідач ОСОБА_2 зареєстрована разом із сином ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . (а.с.18).
Згідно акту про непроживання комітету мікрорайону № 5 від 21.01.2019р. відповідач разом із сином не мешкають в АДРЕСА_1 , з квітня 2014 року. Даний факт підтверджують сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.20).
Згідно копії паспорту відповідача ОСОБА_2 , вона зареєстрована: АДРЕСА_2 .
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію за місцем мешкання № 758 від 04.07.2018р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.386 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За змістом ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України, частиною 2 якої встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.
У частині 4 цієї статті зазначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідачка ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача (його дочкою) і не проживає у будинку з квітня 2014 року, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що відповідач, разом із малолітнім сином, набула право користування спірним домоволодінням як члени сім`ї власника будинку, власник будинку не мав заперечень щодо їх вселення у будинок, їх місце проживання було зареєстроване у цьому будинку та мало характер постійного. Вони мали з власником спільний побут та вели спільне господарство, проживали у будинку тривалий час. Будь-якого особливого порядку користування житловим приміщенням при їх вселенні встановлено не було.
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають в спірному домоволодінні більше одного року.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до положення ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому, тривала відсутність відповідача за місцем реєстрації свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать про те, що відповідач не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації більше одного року, поважні причини відсутності за місцем реєстрації у відповідача відсутні, тому порушене право позивача підлягає судовому захисту.
В частині позовних вимог щодо визнання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.
Згідно ст.29 ч.4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
З урахуванням даного положення, місцем мешкання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є місце мешкання його матері ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 .
Таким чином, позовні вимоги, в цій частині, також, підлягають задоволенню.
В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , слід стягнути судовий збір на суму 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.317,321,383,391,396,405 ЦК України, ст.41 Конституції України, ст.64 ЖК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: адвокат Голованік Вікторія Володимирівна (АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, розташований за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру, 2 .

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко