Дата документу 13.02.2019 Справа № 336/4789/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4789/18 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/753/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до сулу із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.03.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським ВРАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 68. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2016 року шлюб між ними розірвано. Спільний син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні, відповідач коштів на утримання дитини не дає. Вона знаходиться у вкрай тяжкому матеріальному становищу, а для забезпечення нормального рівня життя дитини необхідні кошти. Посилаючись на те, що відповідач не виконує обов'язків по утриманню сина, просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду із позовом, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 972 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.08.2018 року, та до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з неповним встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду наявним у справі доказам, порушенням судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Враховуючи визначені цивільно-процесуальним кодексом критерії та принцип пропорційності, колегією встановлено, що даний спір відноситься до категорії малозначних.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з рівноправного обов'язку батьків приймати участь у забезпеченні дитини, відсутності домовленості між сторонами стосовно способу виконання ними обов'язку щодо утримання дитини, а розмір аліментів визначив за критерієм половини встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину, який був чинним на час постановлення рішення.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що визначений судом першої інстанції розмір стягнутих аліментів у сумі 972 грн. є мізерним для забезпечення достатнього рівня життя дитини, вважає, що є необхідною та достатньою сума у розмірі 2000 грн., яку вона просила стягнути з відповідача в позові.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 01.03.2008 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 68.

З свідоцтва про народження видно, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

На момент розгляду справи дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Позивач в позові зазначила, що за віком та станом здоров'я відповідач є працездатним без обмежень, інших осіб не утримує, як безробітна особа на обліку не перебуває, працює неофіційно та має стабільну заробітну плату.

Вказує також, що дитина є здоровою та на диспансерному обліку не перебуває, а вона має скрутне матеріальне становище.

Між тим, до позовної заяви жодного доказу на підтвердження доходу відповідача та свого доходу, а також свого скрутного матеріального стану не надала ( призначення субсидії, соціальної допомоги малозабезпеченій родині, перебування на обліку в центрі зайнятості тощо.).

Про матеріальний стан відповідача також відомостей не надає, та, якщо його доходи їй невідомі, жодного клопотання про їх встановлення судом шляхом витребування будь-яких документів з його місяця роботи чи у фіскальному або пенсійному органах не заявляє.

Також позивачем не надано відомостей, що відповідач спроможний сплачувати більший розмір аліментів, ніж встановлений судом, зокрема, про придбання ним рухомого чи нерухомого майна, наявності підприємницької діяльності з отримуваним доходом, відпочинок за кордоном або інших відомостей, які б свідчили про його спроможність сплачувати аліменти в сумі 2000 грн. щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що під-

тверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду спра-

ви і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не виконала вказані вимоги процесуального закону щодо доведення належними і допустимими доказами своїх вимог.

Вказуючи про необхідність визначення суми стягуваних з відповідача аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно, ОСОБА_2 у порядку статті 81 ЦПК України не довела можливості сплачувати відповідачем аліментів у заявленому нею розмірі.

Отже, доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі позивачкою суду не надано.

Відомості про отриманий дохід відповідача та рівень його матеріального забезпечення - відсутні, як і клопотання до суду про витребування таких відомостей.

Жодних обґрунтувань щодо розміру визначених позивачем аліментів матеріали справи не містять.

Інших вагомих доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

До скарги позивачем також не надано будь-яких нових документів, які б могли підтвердити позицію позивача та спростувати висновки суду, що було б підставою для визначення більшого розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції висновки зроблені саме у відповідності до тих документів у матеріалів справи, які надала позивач, яка має процесуальний обов»язок довести свої вимоги, подавши докази або заявивши про їх існування та витребування.

Отже, за наявними матеріалами справи колегія не може прийняти іншого висновку, не погодившись з судом першої інстанції, оскільки доказів про скрутний стан позивача вони не містять, як і про задовільний стан відповідача, який вказував би на його спроможність надавати аліменти в розмірі 2000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому її у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 - 384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 13 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: