АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2011/5805/2012 Головуючий суддя І інстанції Шишкін
Провадження № 22-ц/790/5985/13 Суддя доповідач Борова С.А.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Борової С.А.

суддів - Пилипчук Н.П., Черкасова В.В.,

за участі секретаря - Курносової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності -

встановила:

У березні 2012 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування вимог зазначав, що протягом 1974-1975 років за власні кошти здійснив будівництво гаражу з льохом. Після завершення будівництва правовстановлюючі документи на гараж отримані не були. У зв'язку з тим, що гараж побудований без відповідного дозволу, позивач позбавлений можливості оформити право власності в загальному порядку. Просив визнати за ним право власності на гараж з льохом площею 22. 7 кв. м по АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2012 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 право власності на окремо розташований індивідуальний гараж з льохом літ «К-1» площею 22. 7 кв. м по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Прокурор Дзержинського району м. Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того,що самочинне будівництво не порушує права третіх осіб, будівництво виконане з дотриманням будівельних, протипожежних, санітарних та екологічних норм і правил..

Судова колегія вважає, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на протязі 1974-1975 років збудував за власні кошти гараж з льохом на земельній ділянці розташованій у дворі будинку АДРЕСА_1.

Дане будівництво є самочинним. Земельна ділянка у встановленому законом порядку під забудову не виділялась.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Також цією нормою закону визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Доказів правомірного користування земельною ділянкою, на якій розташовано самочинно побудований гараж позивачем не надано. Також відсутні дані про те, що в установленому законом порядку забудова прийнята в експлуатацію.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що збудований гараж не відповідає усім визначеним законом вимогам та умовам, які необхідні для визнання на нього права власності: не прийнятий в експлуатацію , хоча це є обов'язковою умовою для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію відмовлено, але ця відмова є безпідставною.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч. 1 ст. 13 ЦК вказує на те, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного судочинства, тобто вищенаведені норми закону вказують на те, що у разі відсутності спору саме до компетенції органів місцевого самоврядування віднесено вирішення питань у містобудівній сфері, зокрема і щодо самочинного будівництва.

Харківською міською радою на виконання вимог закону прийнято рішення від 23.06.2004 р. за № 90/04 «Про затвердження Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом «(зі змінами від 28.09.2005 р. за № 188/05).

Без звернення у встановленому порядку до відповідних компетентних органів звернення до суду не є належним здійсненням своїх прав, оскільки суд не є уповноваженим органом у сфері містобудування. Водночас нереалізовані права ніким не порушені, не оскаржені та не невизнані.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та безпідставно визнав за позивачем право власності на самочинно збудований гараж.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення у разі недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія,-

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317,319 ЦПК України,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу Прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської рад задовольнити

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2012 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

судді -