КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 2-699/11

номер провадження: 22-ц/824/4597/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вороновї Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у складі судді Журибеди О.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та скасування постанови державного виконавця у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та скасування постанови державного виконавця у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 96-99).

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 25 липня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2/2608/209/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитними договорами, а саме: згідно кредитного договору №SAMDN5414 від 14 грудня 2007 року в сумі 88 068 грн 49 коп.; згідно кредитного договору №SAMDN0006 від 13 червня 2006 року в сумі 32 556 грн 36 коп., строк пред'явлення якого до виконання становить один рік. Вказувала, що 20 квітня 2015 року виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання, про що міститься відмітка на виконавчому листі. Однак, 31 серпня 2017 року державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві (далі - Святошинського ВДВС міста Києва ГТУЮ в місті Києві) було відкрито виконавче провадження на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 2/2608/209/12 від 25 липня 2012 року. Заявник вважала дану постанову державного виконавця неправомірною, оскільки стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання. Вказувала, що оскільки виконавчий лист було повернуто стягувачу 20 квітня 2015 року, тому строк його пред'явлення був продовжений до 20 квітня 2016 року, а стягувач не поновив строк пред'явлення його до виконання.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визнати виконавчий лист, виданий 25 липня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва у цивільній справі № 2/2608/209/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості: згідно кредитного договору №SAMDN5414 від 14 грудня 2007 року в сумі 88 068 грн 49 коп.; згідно кредитного договору №SAMDN0006 від 13 червня 2006 року в сумі 32 556 грн 36 коп.; судовий збір у розмірі 1 206 грн 25 коп та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн 00 коп., таким, що не підлягає виконанню. Також заявник просила скасувати постанову державного виконавця Святошинського ВДВС міста Київ ГТУЮ в місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 31 серпня 2017 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано виконавчий лист, виданий Святошинським районним судом міста Києва 25 липня 2012 року по цивільний справі № 2/2608/209/12 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі: згідно кредитного договору №SAMDN5414 від 14 грудня 2007 року в сумі 88 068 грн 49 коп.; згідно кредитного договору №SAMDN0006 від 13 червня 2006 року в сумі 32 556 грн 36 коп., таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження», яким встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Норми ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Вказує, що державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу, який в подальшому знову пред'явив виконавчий лист до виконання згідно вимог чинного законодавства. Зазначає, що наведені в заяві підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не ґрунтуються на нормах закону.

Заявник ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 31 серпня 2017 року, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність постановленої в цій частині ухвали суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи вимоги заяви в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції керувався положеннями ст.432 ЦПК України й виходив із того, що стягувачем було пропущено встановлений Законом України «Про виконавче провадження» річний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN5414 від 14 грудня 2007 року у розмірі 88 068 грн 49 коп. та заборгованість за кредитним договором №SAMDN0006 від 13 червня 2006 року у розмірі 32 556 грн 36 коп. (а.с.67-69, т.1).

25 липня 2012 року на виконання вказаного заочного рішення, судом видано виконавчий лист № 2/2608/209/12 (а.с.88-89, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий лист № 2/2608/209/12 від 25 липня 2012 року перебував на примусовому виконанні та 20 квітня 2015 року державним виконавцем вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції закону, який діяв на час повернення виконавчого листа (а.с.89, т.1).

Постановою старшого державного виконавця Святошинського ВДВС міста Київ ГТУЮ в місті Києві від 31 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа № 2/2608/209/12 від 25 липня 2012 року (а.с.86-87, т.1).

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.431 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч.2 ст.432 ЦПК України).

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов'язок припинився; обов'язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов'язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він пред'явлений стягувачем після закінчення встановленого законом строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час видачі виконавчого листа, строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Тобто, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Разом з тим, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Обставини, з якими заявник пов`язує наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не є підставою у розумінні ст.432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у ч.2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Матеріали справи не містять даних про добровільне та в повному обсязі виконання боржником чи іншою особою судового рішення про стягнення кредитної заборгованості.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз'яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Зазначені у заяві обставини щодо пропуску стягувачем строку пред'явлення виконавчого листа до виконання можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до ст.432 ЦПК України.

Таким чином, зазначені у заяві обставини підлягають вирішенню у визначеному Розділом VІІ ЦПК України порядку шляхом звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Однак, суд першої інстанції у порушення вимог ст.264 ЦПК України на вказані вище вимоги закону та обставини справи уваги належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню відповідно до ст.432 ЦПК України з підстав пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчий листа, таким, що не підлягає виконанню, з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом міста Києва 25 липня 2012 року у цивільний справі № 2/2608/209/12 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді