Справа № 457/577/18 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/134/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними в матеріалах справи доказами, у письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 листопада 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Грицьківа В.Т., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов"язаних з оплатою комунальних послуг. Свій позов мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 , в якій вона проживає, є приватизована і перебуває у спільній частковій власності. Співвласниками квартири є вона, відповідач та мати позивачки ОСОБА_3 , яка є інвалідом 1 групи, а також син позивачки, ОСОБА_4 . Відповідач також проживає у даній квартирі, але в окремій кімнаті з окремим входом. Єдиним доходом для утримання квартири позивачки є пенсія її матері та її соціальна допомога по безробіттю. Син позивачки, хоча і зареєстрований за даною адресою, однак в квартирі не проживає і участі в її утриманні не приймає. Відповідач проживає в квартирі, однак не бере участі в її утриманні. З жовтня 2016 року по червень 2018 року на утримання квартири позивачка витратила 10 659, 13 грн., тому вона просить суд стягнути з відповідача його частину витрат на утримання квартири в розмірі 1/4 частини від загальних витрат, а саме, кошти в сумі 2 664, 78 грн.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 30 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , 1/4 частину понесених витрат на утримання квартири АДРЕСА_1 за період з жовтня 2016 року по червень 2018 року в розмірі 2 650, 58 грн.

Рішення оскаржив відповідача. Вважає рішення в частині задоволення позову таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, необґрунтованим, ухваленим при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, а також неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.

В обґрунтування вимог покликається на те, що позивач в позові підтверджує ту обставину, що відповідач не оплачував житлово-комунальні послуги лише в останні шість місяців, тобто в період 01.02.2018 р. до 01.07.2018 року, проте судом даної обставини взято не було.

Позивач вказує на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 10 659, 13 грн., проте надає квитанцій на оплату лише на суму - 9649, 93 грн.

Судом першої інстанції було відмовлено у прийнятті доказів, а саме оригіналів квитанцій про оплату комунальних послуг у період позовних вимог, які свідчать про те, що він також ніс витрати на утримання квартири.

Позивачем не доведена сума заборгованості, яка нібито виникла від жовтня 2016 року.

Зазначає, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично ними користувався, проте, з листа ТзОВ «Трускавецький водоканал» від 23.08.2018 р. № 789 вбачається, що згідно поверхового плану квартири АДРЕСА_1 водопровід на кухні не передбачений. При огляді приміщення, яке за технічним планом є кухня, відсутнє водопостачання, санвузол та ванна кімната. Згідно листа ПАТ «Львівгаз» Дрогобицького відділення від 19.09.2018 року в кухні не передбачено встановлення комунікацій з газопостачання та індивідуального опалення. Однак, звертає увагу на те, що приміщення, яке фактично займає позивач, обладнане двохфункційним котлом, що додатково вбачається із заключного між позивачем та ТОВ «Вітосервіс» договором.

Дані обставин судом враховані не були, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Вказує на те, що в судовому засіданні досліджувалась обставина про помилковість зазначення в тексті позовної заяви період «останні шість місяців». Судом було досліджено кожну проведену позивачкою оплату комунальних послуг. Відповідачу було роз`яснено про його право на відшкодування понесених ним оплачених послуг. Подані відповідачем квитанції свідчать про те, що він таки користувався комунальними послугами, а долучені довідки про відсутність комунальних вигод є підроблені, з приводу чого позивач зверталась до місцевої прокуратури. Встановлення позивачем двохфункційого котла не виключає можливості відповідача користуватися газовою плитою в приміщенні, яке він займає, оскільки доказів від`єднання від мереж водопостачання, каналізації, електропостачання та газопостачання відповідач суду не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 2 664 грн. 78 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є співвласницею квартири АДРЕСА_1 разом з відповідачем ОСОБА_1 , матір"ю ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.03.1997 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.8).

Позивач просить стягнути з відповідача його частину витрат на утримання квартири АДРЕСА_1 в розмірі 2 664, 78 грн. за період з жовтня 2016 року по червень 2018 року.

Згідно ст. 68 ЖК Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до пункту 8 статті 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник - член об`єднання зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі.

Відповідно до частини 6 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», заборгованість власників квартир по укладених договорах, пов`язаних з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та проживає у ній. Реального розподілу квартири між співвласниками, у встановленому законом порядку не здійснено. Не встановлено і порядок користування квартирою між співвласниками, а відтак і не розділено рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги докази, подані сторонами в судовому засіданні (а.с. 134-152) про наявність чи відсутність у кімнаті відповідача електро-, газо-, водопостачання та водовідведення, оскільки вони суперечать один одному та викликають сумніви у своїй об"єктивності, так як подані сторонами докази, зокрема відповіді Дрогобицького відділення ПАТ "Львівгаз", ТзОВ "Трускавецький водоканал", Бориславського відділення електропостачання за одними і тими ж вихідними номерами та від однієї ж і цієї дати різні за змістом.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив і те, що посилання представників відповідача на висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі 6-59цс13, а саме те, що "споживачі повинні оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними" є безпідставним, оскільки стосується правовідносин споживання житлово-комунальних послуг за відсутності договорів про надання житлово-комунальних послуг, а не може бути застосований до даних спірних правовідносин.

З наведеного вбачається, що відповідач зобов"язаний брати солідарну участь з іншими повнолітніми співласниками майна в утриманні майна та нести пропорційні витрати по оплаті комунальних послуг.

Що стосується посилання представника відповідача ОСОБА_5 про можливу заборгованість за вивіз сміття у розмірі 40, 07 грн. за період більше трьох років, то згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем та його представниками не подано суду заяву про застосування позовної давності, тому судом першої інтсанції вірно не прийнято до уваги те, що позивачкою не доведено, що розмір заборгованості міг виникнути поза межами строку позовної давності.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про підставність заявленого позову в частині стягнення з відповідача 1/4 частини вже понесених та підтверджених позивачем належними і допустимими доказами витрат на утримання спільного майна, крім витрат в розмірі 14, 20 грн. за листопад 2016 року за електропостачання, які не підтверджені доказами.

Отже, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Всупереч обов`язку доказування відповідач не спростувавобставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення апеляційний суд не вбачає.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно виписки із медичної карти (а.с. 122) відповідач є інвалідом І групи, а тому на підставі вищевикладеного він є звільненим від сплати судового збору.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 20 травня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.

Згідно з оригіналом:

Ухвала набрала законної сили: 20.05.2019

Суддя Копняк С.М.

Дата оформлення копії: 20.05.2019

Помічник судді Гацура З.М.