Справа №487/1269/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/3630/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення заступника начальника Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального відділу юстиції в Черкаській області Яшник Марини Степанівни, стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль»,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо виконання виконавчого листа від 23.10.2013 року; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 22.12.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Свою скаргу обґрунтовував тим, що державний виконавець в порушення вимог діючого законодавства прийняв від стягувача виконавчий лист і відкрив виконавче провадження саме в Смілянському відділі державної виконавчої служби, тоді як на час відкриття виконавчого провадження боржник вже не був зареєстрований в м. Сміла, а згодом - 22.03.2017 року, зареєструвався в місті Миколаєві. Також вважає незаконною винесену 22.12.2017 року постанову заступника начальника Смілянського міського відділу державної виконавчої служби про звернення стягнення на його заробітну плату, оскільки виконавчий лист невірно пред'явлений до виконання, а виконавче провадження відкрито помилково.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.12. 2018 року подана скарга задоволена частково, визнана неправомірною та скасована постанова від 22.12.2017 про звернення стягнення на заробітну плату боржника. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу в частині відмови в скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження скасувати. Свою скаргу обґрунтував тим, що виконавчі дії проводяться за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна. На час відкриття виконавчого провадження - 02.09.2016 року він вже не був зареєстрований в м. Сміла, не був там працевлаштований, оскільки ще 11.07.2014 року знявся з реєстрації. З липня 2015 року служить за контрактом і отримує офіційно заробітну плату і органи фіскальної служби та пенсійного фонду володіють інформацією про його місце роботи. Тому при зверненні до виконання виконавчого листа державний виконавець повинен перевірити підстави для відкриття або відмови у відкритті та повернути виконавчий лист стягувачу. Висновок суду про те, що на час відкриття виконавчого провадження у боржника ОСОБА_1 відсутня взагалі інформації про реєстрацію, в зв'язку з чим постанова про відкриття виконавчого провадження винесена правомірно, вважає невірним. Крім того судом залишено поза увагою, те що виконавчий лист від 23.10.2013 року пред'явлений до виконання у 2016 року з пропуском встановленого строку. З матеріалів справи не вбачається поновлення строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, що ставить під сумнів правомірність таки відкриття виконавчого провадження. В той же час на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу зацікавлена особа зазначила, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною та обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що на момент відкриття виконавчого провадження (02.09.2016 року) боржник не був зареєстрований в м. Миколаєві, а зареєструвався там тільки 22.03.2017 року, таким чином підстави для визнання дій державного виконавця з приводу неправомірного відкриття виконавчого провадження в м. Сміла, відсутні.

Частково задовольняючи скаргу та скасовуючи постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 22.12.2017 року, суд першої інстанції вказав, що державним виконавцем не враховано ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого передчасно винесено оскаржувану постанову. Погоджується з цим й колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне:

У відповідності до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до правил ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 05.10.2016 року) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення(ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2016 року за заявою стягувача, Смілянським міським відділом державної виконавчої служби винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №52123577. Підставою для відкриття даного виконавчого провадження у м. Сміла став виконавчий лист, в якому зазначений адрес проживання боржника - Черкаська область м. Сміла. Апелянт зазначає, що саме на час відкриття виконавчого провадження він вже не був зареєстрований в м. Сміла у зв'язку з вступом на службу та переїздом до м. Миколаїв. В той же час з представлених до суду матеріалів вбачається, що місті Миколаєві ОСОБА_1 зареєструвався тільки 22.03.2017 року. З урахуванням того, що на час пред'явлення виконавчого листа до виконання, в якому місце проживання боржника було зазначене саме в м. Сміла Черкаської області, та враховуючи, що за іншою адресою на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження боржник ніде зареєстрований не був, висновок суду першої інстанції щодо законності дій державного виконавця з цього приводу колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим та таким, що відповідає положенням закону.

В подальшому, після того як скаржник вже був зареєстрований в м. Миколаїв, і про це з отриманої на відповідні запити інформації стало відомо державному виконавцю, останній у відповідності до положень ч.5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» мав направити виконавчий документ для виконання за місцезнаходженням боржника, чого, однак, зроблено не було. Саме з наведених підстав судом першої інстанції й було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірною і скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 22.12.2017 року, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окрім наведеного, апелянт зазначає, що судом першої інстанції поза увагою було залишено, те що виконавчий лист від 23.10.2013 року пред'явлений до виконання з пропуском встановленого строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, а з матеріалів справи не вбачається поновлення такого строку, що на думку апелянта ставить під сумнів правомірність відкриття даного виконавчого провадження. Вказана позиція не може бути прийнята колегією суддів апеляційного суду з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення оскаржуваних правовідносин) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

З наявних на виконавчому листі відміток вбачається, що попереднє провадження з його виконання було закінчене 27.05.2016 року. За таких умов строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального відділу юстиції в Черкаській області не сплив. При цьому питання, чи було пропущено такий строк раніше, при попередніх пред'явленнях такого виконавчого листа, не було предметом оскарження в даній справі, відтак виходить за межі дослідження суду в даному випадку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відтак передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько