ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 640/20242/17

провадження № 22-ц/818/966/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року в складі судді Невядомського Д.В.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про розірвання договору оренди та виселення.

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 28 по вул. Кисловодській в м. Харкові. 04 березня 2016 року вона уклала договір найму (оренди) частини будинку з ОСОБА_2 на один рік. При укладенні договору інші власники цієї частини будинку не були присутні і їх згоди на вчинення правочину не було. Вказує, що 1/2 частина будинку належить ОСОБА_1, її сину, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 1/3 частині кожному відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2012 року. Однак, ОСОБА_2 утримає у будинку велику кількість собак, чим перешкоджає доступу до будинку з метою перевірки його утримання, а також систематично порушує права та інтереси сусідів. Звільнити орендовану територію після закінчення строку договору оренди відповідач відмовився. Посилаючись на вказані обставини, просила розірвати договір оренди 1/3 частини будинку № 28 по вул. Кисловодській в м. Харкові, укладений 04 березня 2016 року між нею та ОСОБА_2, та виселити відповідача з орендованої ним частини будинку.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач порушує права позивача як власника майна, систематично порушує права та інтереси сусідив, продовжує самоправно проживати у частині будинку без правових підстав для цього.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення від 10 травня 2018 року залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для перегляду рішення, ухваленого в заочному порядку, відсутні.

03 грудня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на необґрунтованість, незаконність, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він належним чином виконує умови договору, сплачував орендну плату ОСОБА_6, а тому підстави для розірвання зазначеного договору і його виселення з частини будинку відсутні. Крім того, зазначає, що використовує будинок належним чином, утримання тварин не підтверджено належними та допустимими доказами.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржували, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

14 січня 2019 року ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є підставами для його скасування.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 28 по вул. Кисловодській в м. Харкові на підставі Свідоцтва про право спадщину за законом від 28 грудня 2012 року, виданим державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 7-1367.

04 березня 2016 року укладено договір оренди частини будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала 1/3 частину житлового будинку в оренду ОСОБА_2, що підтверджується копією договору оренди частки будинку від 04 березня 2016 року (а.с. 4-5).

Строк дії оренди закінчився 05 березня 2017 року.

Після закінченні строку дії договору оренди частки будинку позивач звернулась до ОСОБА_2 з проханням звільнити орендоване ним приміщення, але до теперішнього часу останній будинок не звільнив.

Пунктом 2 договору оренди сторонами узгоджено, що термін оренди складає один рік з моменту прийняття обєкта, що орендується. Термін оренди може бути скорочено лише за згодою сторін. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі, якщо жодна сторона в термін один місяць до закінчення даного Договору письмово не повідомить про намір його розірвати, даний Договір автоматично пролонгується на термін один рік. Орендар має право відмовитися від даного Договору, попередивши орендодавця в термін один місяць. При цьому, сплачена наперед орендна плата не повертається.

Пунктом 5.1. договору оренди, сторонами узгоджено, що використовувати обєкт, що орендується за його цільовим призначенням у відповідності до пункту 2 даного Договору; своєчасно здійснювати орендні платежі; самостійно і за власний рахунок здійснювати капітальний ремонт обєкта, що орендується протягом терміну оренди; нести всі витрати з експлуатації обєкта, що орендується; утримувати обєкт, що орендується у повній справності; здійснювати за власний рахунок поточний ремонт обєкта, що орендується, у термін один місяць; не здійснювати без письмової згоди Орендодавця перебудову, добудову та переобладнання обєкта, що орендується; підтримувати території, прилеглі до обєкта, що орендується, та земельну ділянку в належному санітарному стані; за власний рахунок усувати несправності та поломки комунікацій обєкта, що орендується; безборонно допускати на обєкт, що орендується, представників орендодавця з метою перевірки його використання у відповідності до умов даного Договору; нести інші обовязки як володар обєкту, що орендується.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно із частиною першою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно із статтею 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду без надання їм іншого житла.

Відповідно частини 4 статті 825 ЦП України якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень.

Волевиявлення орендодавця відносно припинення договору в зв'язку з закінченням строку його дії і небажання продовжувати орендні відносини, підтверджується зверненням з відповідним позовом 22 грудня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись положеннями ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що оскільки орендар не виконав своїх зобов'язань щодо належного використання частки житлового будинку, договір підлягає розірванню із одночасним виселенням відповідача.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Обставини, на підставі яких ґрунтуються вимоги ОСОБА_1, стосуються розірванню договору оренди у звязку з тим, що ОСОБА_2 після закінченню строку дії договору оренди відмовився висилятися. Крім того, використовує будинок не за цільовим призначенням.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року, залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_8 задоволено частково. Поновлене порушене право ОСОБА_8 щодо користування житловим будинком по вул. Кисловодській, 26 в м. Харкові шляхом зобовязання ОСОБА_2 та ОСОБА_9 припинити діяльність по утриманню собак в домоволодінні за адресою: м. Харків, вул. Кисловодська, 28, звільнити територію домоволодіння за цією адресою від усіх собак, які знаходяться в даному домоволодінні, та передати вилучених собак до Комунального підприємства «Центр поводження з тваринами».

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання ОСОБА_2 на те, що договір є пролонгованим є безпідставними. Обставини відмови у звільнені частини домоволодіння, що належить на праві власності позивачу, були предметом перевірки правоохоронних органів.

Так, 04 серпня 2017 року ОСОБА_7 звернулась з заявою до Київського відділу Головного управління Національної поліції в Харківській області, в який просить вжити заходів до громадянина ОСОБА_2, з яким у неї виник конфлікт з приводу того, що останній не виїжджає з частини її домоволодіння. Відповідно до висновку дільничного офіцеру Київського відділу Головного управління Національної поліції в Харківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 18 серпня 2017 року за № 2381 конфліктна ситуація виникла на ґрунті цивільно-правових відносин, які вирішуються виключно у судовому порядку.

Звернення ОСОБА_7 до правоохоронних органів з приводу того, що ОСОБА_2 не звільняє частину орендованого будинку, яка належить на праві власності позивачу, свідчить про небажання останньої пролонгувати договір оренди.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

ОСОБА_11