Справа № 466/1095/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

за участю секретаря Шаповалової Ю.О.

справа № 466/1095/19, 2/466/1157/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, -

установила:

13.02.2019року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди. заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 22592,92грн., моральної шкоди у розмірі 5000,00грн., про стягнення понесених витрат на оплату судового збору в розмірі 1536,80грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 24.09.2018року близько 17 год. 40 хв. на вул. Східній у м. Львові ОСОБА_2, керуючи екскаватором JCB 3 CX д.н.з.НОМЕР_2, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки MITSUBISHI д.н.з.НОМЕР_3, який належить їй та яким керував ОСОБА_4. Відповідні діяння є порушенням п.п.13.1 ПДР, що становить правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. У результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2018р. у справі №466/7820/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Внаслідок ДТП автомобіль марки MITSUBISHI д.н.з.НОМЕР_3 був пошкоджений з вини ОСОБА_2, а тому позивач змушена звернутися до суду та просить позов задовольнити.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, подали до суду клопотання, в якому підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав на адресу суд клопотання про визнання позовних вимог та слухання справи у його відсутності.

Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке долучено до матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

24.09.2018р. близько 17 год. 40 хв. на АДРЕСА_1 ОСОБА_3, керуючи екскаватором JCB 3 CX д.н.з.НОМЕР_2, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем MITSUBISHI д.н.з.НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_4. Відповідні діяння є порушенням п.п.13.1 ПДР, що становить правопорушення передбачене ст.124 КпАП України. У результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2018 р. у справі №466/7820/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с.12).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що відповідальність ОСОБА_2 є застрахованою у ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №5-06 від 06.08.2018року, куди з вимогою про відшкодування завданої шкоди, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що сума збитку менша, ніж встановлено законом (а.9).

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 цієї Постанови визначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає доведеною ту, обставину, що ДТП сталася внаслідок дій відповідача ОСОБА_2, який керуючи автомобілем, порушив Правила дорожнього руху.

В судовому засідання встановлено, що автомобіль MITSUBISHI Lancer 1.6. Comfort AT д.н.з.НОМЕР_4 належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу за номером НОМЕР_5 (а.с.8).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 22592,92грн., що підтверджується рахунком №00036 від 11 січня 2019 р. на 16 860,00 грн. та рахунком №00012 від 11 січня 2019р. на 5 732,92 грн. (а.с.10-11).

Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що пошкодження належного позивачу транспортного засобу марки MITSUBISHI д.н.з.НОМЕР_4, сталася з вини відповідача, розмір шкоди становить 22592,92грн., суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00грн., то на думку суду така підлягає до задоволення з врахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування: моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною четвертою ст. 23 ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Виходячи з положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, оскільки позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях внаслідок заподіяннях шкоди її майну, отриманих труднощів та ускладнень у повсякденному житті пов'язаних з пересуванням без автомобіля протягом тривалого часу, та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1536,80грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, ІПН НОМЕР_6, місце проживання: АДРЕСА_3) грошові кошти в якості відшкодування матеріальних збитків в розмірі 22592,92гривень (двадцять дві тисячі п'ятсот дев'яносто двох гривень дев'яносто двох копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, ІПН НОМЕР_6, місце проживання: АДРЕСА_3) в якості відшкодування моральних збитків в розмірі 5000,00 грн. (п'ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, ІПН НОМЕР_6, місце проживання: АДРЕСА_3) судовий збір в розмірі 1536,80грн. (тисячі п'ятсот тридцяти шести гривень вісімдесяти коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. В. Свірідова