Справа № 567/1553/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 674463,24 грн. звернулось АБ "УКРГАЗБАНК".

В обгрунтування позову позивач зазначає, що 22.02.2013 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №МСБ/02/2013/К, відповідно до якого остання отримала кредит шляхом відкриття невідновлювальної відкличної кредитної лінії з загальним лімітом в сумі 1100000 грн., а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3 кредитного договору, в розмірі 22% річних.

Вказує, що 22.02.2013 в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №МСБ/02/2013/П, згідно умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору МСБ/02/2013/К від 22.02.2013.

Зазначає, що згідно п. 1.2. договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобовязань по договору, а згідно п. 1.3. договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за договором в тому ж обсязі що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитним коштами, комісій, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань - в повному обсязі.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Вважає, що відповідач відповідає за виконання зобовязань по кредитному договору №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 року в повному обсязі, як солідарний боржник.

Вказує, що внаслідок невиконання умов даного договору та договору поруки станом на 14.03.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 року за період з 15.03.2016 по 25.06.2018 включно, яка становить: прострочена заборгованість за відсотками - 535212,63 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 68722,74 грн., пеня за прострочення сплати відсотків - 70527,87 грн., а всього 674463 грн. 24 коп.

Зазначив, що банк направляв відповідачу 15.01.2018 року листи з вимогами про повернення заборгованості, однак останній жодним чином на це не відреагував.

Посилається на те, що порядок нарахування пені та можливість її стягнення передбачена умовами розділу VI «Відповідальність за неналежне виконання договору» кредитного договору від 22.02.2013 року №МСБ/02/2013/К, яким визначено, що у випадку порушення позичальником зобовязань по цьому договору (повязаним договорам), банк має право відмовитися від виконання своїх зобовязань, при цьому позичальник зобовязаний відшкодувати банку збитки, а також сплатити штрафні санкції, пеню та інші видатки, понесені банком за цим договором (п.6.1 Договору); під збитками сторони розуміють неодержані доходи (втрачена вигода), які сторона мала право одержати у разі належного виконання зобовязань за цим договором другою стороною: нараховані проценти за користування кредитними коштами; заборгованість за цим договором в повному обсязі; витрати, здійснені сторонами за цим договором (п.6.2 Договору).

Зазначає, що за порушення визначених в цьому договорі строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісій позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку (пеню), яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня. У відповідності до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України сторони домовляються, що розрахунок пені за прострочення виконання зобовязань (щодо строків (визначених в цьому Договорі) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами) припиняється через один рік від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (неустойки, пені) за цим Договором не звільняє Позичальника від відшкодування збитків, завданих Банку, в повному обсязі (п.6.3 Договору).

В обґрунтування збільшення розміру ставки по пені з 25% до 34% вказує, що відповідно до п.6.3 кредитного договору, пеня обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Враховуючи наведене та зазначаючи про неналежне виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за період з 15.03.2016 по 25.06.2018 включно в сумі 674463,24 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 535212,63 грн., пені за прострочення сплати кредиту 68722,74 грн., пені за прострочення сплати відсотків 70527,87 грн.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, передбачене ст.274-279 ЦПК України, з викликом сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, визначено сторонам строки для подання відповіді на відзив та заперечення.

Копію даної ухвали та позовної заяви з додатками було отримано представником відповідача 06.02.2019.

Скориставшись своїм правом, 21.02.2019, відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав.

В обгрунтування заперечень проти позову вказав, що позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення коштів за кредитним договором №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 року (рішення суду від 29.07.2016 у справі №567/296/16-ц), а також позивач задовольнив свої вимоги за рахунок майна, яке було передано боржником в іпотеку за кредитним договором, який є предметом спору у даній справі.

Вказав, що в Острозькому відділі ДВС ГТУЮ у Рівненській області перебуває виконавче провадження №49237775 щодо примусового виконання виконавчого листа №567/1472/14-ц від 11.06.2015 про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованості по кредиту та судового збору в розмірі 1017639,03 грн.

В ході примусового виконання рішення суду, на підставі протоколу проведення електронних торгів №314452 від 01.02.2018 було складено акт державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, відповідно до якого арештоване майно було передане на реалізацію ДП «Сетам» та вартість реалізованого майна становила 1685403,55 грн.

Вважає, що згідно з вимогами кредитного договору №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 року, за наявності прострочення виконання основного зобов'зання в обумовлений сторонами строк, АБ «Укргазбанк» використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася невиплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Вказує, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для подальшого нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, а договір вважається таким, що має бути виконаним в повному обсязі.

Щодо нарахування пені вказує, що згідно вимог ст.549, 550, 551 ЦК України, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (ст.610, п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

Вказує, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Також посилається на те, що при пред'явленні банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов'язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

Враховуючи наведені обставини, вважає доводи позивача такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та просить в позові відмовити повністю за необґрунтованістю та безпідставністю.

Позивач правом подати відповідь на відзив не скористався.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задоволити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позов. Вважає, що позов є безпідставним, оскільки наявність судового рішення про стягнення кредиту, яке вже мало місце по зазначеному спору, змінює порядок, умови і строк дії договору, а тому вважає, що договір поруки є припиненим та просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи позовної заяви та відзиву на позов, дослідивши додані до них письмові докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову АБ "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2013 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №МСБ/02/2013/К, відповідно до якого остання отримала кредит шляхом відкриття невідновлювальної відкличної кредитної лінії з загальним лімітом в сумі 1100000 грн., а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 22% річних в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3 кредитного договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ч.2 ст.509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

22.02.2013 в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №МСБ/02/2013/П, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору МСБ/02/2013/К від 22.02.2013.

Згідно п. 1.2 договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобовязань по договору, а згідно п. 1.3 договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі що і позичальник.

Статтею 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності визначені ч.4 ст. 559 ЦК України, яка передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом пред'явлення позову, кредитор вчиняти не може.

Саме такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, від 20 квітня 2016 року № 6- 2662цс15.

Згідно із положеннями ч. 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Так, договором поруки № МСБ/02/2013/П від 22.02.2013 визначено, що порука діє до повного виконання забезпечених зобов'язань позичальника за кредитним договором (п. 5.1 договору поруки).

Однак, зазначена умова договору про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17.03.2015 у справі №567/1472/14-ц вбачається, що АБ «УКРГАЗБАНК» звертався в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 та договором поруки №МСБ/02/2013/ОСОБА_5 рішенням стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 1013985,03 грн. боргу по кредиту.

В подальшому, рішенням у справі №567/296/16-ц від 29.07.2016 стягнуто з ОСОБА_3 в солідарному порядку з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 в сумі 379055,62 грн., яка складається з: 8523,73 грн. строкова заборгованість за відсотками; 268094,58 грн. прострочена заборгованість за відсотками; 61479,06 пеня за прострочення сплати кредиту; 50958,25 грн. пеня за прострочення сплати відсотків.

Одночасно судом встановлено, що в Острозькому відділі ДВС ГТУЮ в Рівненській області перебуває виконавче провадження №49237775 щодо виконання виконавчого листа №567/1472/14-ц від 11.06.2015 про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованості по кредиту в розімрі 1017639,03 грн.

В ході примусового виконання рішення суду, на підставі протоколу проведення електронних торгів №314452 від 01.02.2018 було складено акт державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна (згідно договору іпотеки №МСБ/02/2013/1 від 22.02.2013), відповідно до якого арештоване майно було передане на реалізацію ДП «Сетам», вартість реалізованого майна становила 1685403,55 грн.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, з постанови ОСОБА_7 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) вбачається, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Окрім того, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобовязання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобовязання в обумовлений сторонами строк позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та штрафів за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Таким чином, АБ "УКРГАЗБАНК", звернувшись із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, за наслідками якого винесено рішення Острозького районного суду від 17.03.2015, на власний розсуд змінив умови основного зобовязання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та неустойки.

Окрім того, позивач задовольнив свої вимоги за рахунок майна, яке було передано боржником в іпотеку за кредитним договором.

Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики та неустойки, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

З огляду на зазначене можна зробити такі висновки.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі предявлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків і пені є безпідставним.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

ОСОБА_7 Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) вказала, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді повторного стягнення тіла кредиту

Такий висновок суду відповідає правовому висновку ОСОБА_7 Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 28 березня 2018 року провадження № 14-10цс18.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги про дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обчислюватися з дня настання строку дострокового повернення кредиту.

За таких обставин справи слід констатувати, що банківська установа звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в солідарному порядку, як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором, використала право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та неустойки, належних їй на підставі ст.1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та змінила порядок, умови і строк дії даного кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Таким чином, після ухвалення вищевказаного судового рішення позивачем було проведено лише донарахування процентів за користування кредитними коштами, які було стягнуто перед цим, а також пені.

Оскільки в укладеному між сторонами договорі поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється, кредитор вправі був пред'явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після настання зміненого у березні 2015 року строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Однак з даним позовом банк звернувся до суду 13.11.2018 року, тобто після припинення поруки.

Отже, оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України та після закінчення строку дії договору право позивача нараховувати проценти та пеню за кредитом припинилося, а відтак вимога позивача про стягнення кредитної заборгованості та нарахованих процентів та пені після рішення суду є необґрунтованою і з цієї підстави.

Крім того, позовних вимог про стягнення сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду позивачем не заявлено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання правовідносин за договором поруки № МСБ/02/2013/П укладеними між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 припиненими на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки, кредитор звернувся з позовом поза межами визначеного законом строку.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В звязку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

На підставі ст.253, 258, 261, 266, 253, 258, 261, 266, 267, 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 258, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

в позові публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (юридична адреса: м.Київ, вул.Єреванська, 1, ) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 а Острозького району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення 674463 грн. 24 коп. заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.04.2019.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_8