Справа № 289/1293/19
Номер провадження 2-з/289/5/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Луньова Д.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири та зняття з реєстрації, третя особа ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири та зняття з реєстрації, третя особа ОСОБА_3 . Питання щодо відкриття провадження не вирішено, направлено запит в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України.

05.09.2019 через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виселення з квартири ОСОБА_2 , в якій на якого думку остання незаконно проживає, бо він та його сестра ОСОБА_3 третя особа у справі, є спадкоємцями спірної квартири після смерті батька. 27.07.2019 йому стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. оформлено, незаконно на його думку, три договори про відступлення права вимоги за договорами іпотеки № 65,66, 67 від 28.01.2019 кінцевим іпотекодержателем якого виступає фізична особа ОСОБА_4 , який є рідним сином ОСОБА_2 Все це, на думку заявника ОСОБА_1 , вказує на ознаки шахрайства та корупції з боку приватного нотаріуса Корольчук та відповідача ОСОБА_2 , яка має на меті незаконно заволодіти квартирою, а тому вважає, що така поведінка останньої може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та позбавити його законних прав на квартиру.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.

При розгляді заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмету позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. (що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам , на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Виходячи зі змісту ст. ст. 149-158 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Конвенції з прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Судом встановлено, що предметом позову є виселення відповідачки з квартири та зняття її з реєстрації.

Позивачем не заявлено спору з приводу права власності чи інших майнових прав на об`єкт нерухомого майна чи його частин, відносно яких позивач просить накласти арешт, тому суд не вбачає зв`язку між заявленими позовними вимогами і вказаним заявником заходом забезпечення у вигляді арешту квартири. Більш того, заявник по суті просить суд забезпечити позов накладанням арешту на нерухоме майно, власником якого, за його твердженням він є. Крім того, в обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує про неправомірні дії нотаріуса та відповідача ОСОБА_2 щодо відступлення права вимоги зо договорами іпотеки, що не мають відношення до предмету або до підстав позову, з яким він звернувся до суду.

Посилання позивача у заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення заявлених вимог, не є достатньою та обґрунтованою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову не мотивоване, а тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири та зняття з реєстрації, третя особа ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ч. 2 ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5) Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя /підпис/ Д. Ю. Луньова

Згідно з оригіналом

Суддя Д. Ю. Луньова

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)