Справа № 163/2517/18
Провадження № 2/163/101/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача 85 472,24 гривні витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького.

Вимоги обґрунтовано тим, що з 04.08.2012 року по 11.03.2016 року відповідач проходив військову службу (навчання) у вказаному вищому навчальному закладі, в подальшому на офіцерських посадах в органах охорони державного кордону. Наказом від 07.03.2017 року з ним припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби і звільнено з військової служби за п."и" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. Наказом від 27.03.2017 року відповідача було виключено зі списків особового складу навчального центру у зв`язку зі звільненням. Оскільки його вислуга на дату звільнення складає 4 роки 7 місяців 21 день, тобто менше 5 років, згідно із п.10. ст.25 згаданого Закону він зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням. В добровільному порядку ці витрати відповідач не відшкодував.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 30.01.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

В межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому вказав, що після припинення контракту і звільнення з військової служби в період з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року він заочно навчався в Луцькому національному технічному університеті. З 28.12.2018 року наказом т.в.о. начальника Харківського національного університету Повітряних Сил його призначено помічником начальника штабу в/ч НОМЕР_1 і на даний час обговорюються умови укладення контракту щодо подальшого проходження військової служби. Тому у зв`язку із продовженням військової служби у лавах Збройних Сил України вважає відсутніми підстави для відшкодування понесених на його утримання витрат. Крім цього, з посиланням на ст.233 КЗпП вважає, що позивачем пропущений річний строк звернення до суду з даним позовом.

Аналізом доказів у справі суд встановив таке.

Витягом з послужного списку та копією контракту підтверджується проходження відповідачем військової служби у період з 04.08.2012 року по 27.03.2017 року, з яких з 04.08.2012 року по 11.03.2016 року він був курсантом Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького.

Витягами із наказів начальника Західного регіонального управління ДПС України від 07.03.2017 року №116-ос та Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління від 27.03.2017 року №63-ос доводиться припинення (розірвання) укладеного із відповідачем контракту і звільнення його з військової служби на підставі п."и" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту) ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до розрахунку №182 від 12.03.2016 року і доданих до нього довідок-розрахунків за окремими видами витрат всього на утримання відповідача в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького у період з 04.08.2012 року по 11.03.2016 року витрачено 85 472,24 гривні, які складаються із: грошового забезпечення в сумі 12 977,39 гривень; речового забезпечення 16 985,41 гривень; продовольчого забезпечення 27 818,68 гривень; медичного забезпечення 946,34 гривень; забезпечення комунальними послугами та енергоносіями 26 744,42 гривень.

Частиною 10 статті 25 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон України № 2232-XII) визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Отже, предметом спірних правовідносин в справі є відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі відповідно до вимог вказаного Закону України № 2232-XII, а також порядку і умов, визначених постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006 року.

Відповідно до вимог ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, сімейних, трудових, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями КАС України визначено повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом п.2 ч.1 ст.19 КАС України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

У п.17 ч.1 ст.4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч.1 та 4 ст.2 Закону України № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, зазначеними нормами прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З метою утвердження правової визначеності Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 року в справі 723/18/17 висловила правову позицію про те, що спори, які пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Наведені норми, фактичні обставини справи та правові висновки свідчать про те, що спір у даній справі фактично виник між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, а отже, є публічно-правовим.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд вважає, що цей спір як публічно-правовий повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами КАС України, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно із п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на підстави закриття провадження у справі позивач вправі звернутись до суду з клопотанням про повернення сплаченого ним при зверненні до суду з цим позовом судового збору.

Керуючись ст.ст.19, 255, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання під час навчання у вищому військовому навчальному закладі закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку адміністративного судочинства до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Головуючий: суддя С.С.Чишій