Номер провадження: 22-ц/813/2115/19
Номер справи місцевого суду: 509/1793/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання,-

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2018 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25.06.2012р. між сторонами по справі був укладений договір про надання послуг з централізованого водопостачання №414/4. Відповідно п. 7.4 Договору він діє з моменту укладення до 31.12.2015р. Договір в частині надання послуг водопостачання та водовідведення вважається продовженим на наступні 5 (п'ять) років, якщо за місяць до його припинення сторони не дійдуть згоди внести зміни або припинити його дію.

Жодної домовленості між сторонами про припинення дії Договору в обумовлені ним терміни не було, тому Договір є діючим та таким, який підлягає виконанню.

Згідно п. 2.1 Договору сторони зобов'язуються керуватись діючими Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжилокомунгоспу від 27.06.2008р. №190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008р. За №936/15627 (далі - Правила №190) та іншими нормативними актами прийнятими у встановленому законом порядку.

16 листопада 2016 року представником філії «Інфоксводоканал» згідно дислокації до Договору здійснено перевірку системи водопостачання відповідача ОСОБА_3 на об'єкті, за адресою: АДРЕСА_1.

В ході даної перевірки, в присутності відповідача, було встановлено та зафіксовано факт відсутності пломби держповірки на водолічильнику ЛК-20 №1011970, чим порушені умови Договору та п. 5.18 Правил №190.

За результатами перевірки складено акт від 16.11.2016р. №6108 з фото фіксацією даного порушення, який підписаний ОСОБА_3 без заперечень. Відповідача було викликано на технічну комісію на 25.11.2016р. На засіданні технічної комісії, яке відбулось 25.11.2016р. та підтверджується випискою з протоколу, у зв'язку з порушенням п. 5.18 Правил №190 було вирішено здійснити розрахунок відповідно до вимог п.3.3, 3.4 Правил №190.

Лист від 01.12.2016р. №11716 ВК15 з розрахунком та вимогою сплатити борг направлено відповідачу поштою, однак борг відповідачем ОСОБА_3 до цього часу не було погашено.

На підставі зазначеного ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулось до суду із вказаним позовом та просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за послуги водопостачання у розмірі 7 746,77 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 гривень.

Відповідач у судове засідання з'явився, позов не визнав, надав суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що позивач надав відповідачу послуги з водопостачання, а відповідач згідно договору, за показниками лічильника, своєчасно оплачував послуги.

16 листопада 2016 року під час проведення огляду системи водопостачання відповідача, в присутності ОСОБА_3, працівником позивача було навмисно пошкоджено пломбу на водолічильнику ЛК-20 №1011970 (працівник позивача необережно торкнувся пломби і вона відвалилася, бо згнив пломбіровочний дріт), про що було складено акт №6108 від 16.11.2016р. та зроблено фото фіксацію. Пломби постачальника води на з'єднувальних фітингах пошкоджені не були. Але представники позивача відмовилися внести в акт інформацію про обставини відсутності пломби виробника на водо лічильнику і зробити фото фіксацію наявності пломби постачальника.

12 грудня 2016 року на виконання вимог п. 5.17 Правил та п. 2.4.11, п. 2.4.14 Договору лічильник було замінено на новий за рахунок відповідача та опломбовано позивачем. З того часу і на сьогоднішній день він отримує воду від позивача саме через цей водолічильник та сплачує послуги за його показниками. Станом на 01.06.2018 р. передплата за послуги водопостачання становить 542 гривень. Отже, виходячи з вищевикладеного, на його думку, сума боргу яку позивач вимагає сплатити за водопостачання є надуманою. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції апеляційна скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене: 11.04.2019 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, та заперечення на неї, що містяться у відзиві на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10 січня 2002 року №2918-ІІІ, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, та пункту 30 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року №630, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, споживач питної води, послуг з питного водопостачання та водовыдведення зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2012 року між філією «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір про надання послуг централізованого водопостачання №414/4 за яким позивач зобов'язався надавати відповідачу, як споживачеві вчасно послуги централізованого питного водопостачання та водовідведення, а останній зобов'язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах договору (а. с. 7-8).

Згідно п. 2.1 Договору сторони зобов'язались керуватись діючими Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжилокомунгоспу від 27.06.2008р. №190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008р. За №936/15627 (далі - Правила №190) та іншими нормативними актами прийнятими у встановленому законом порядку.

Відповідно до умов Договору, а саме пункту 2.4., відповідач ОСОБА_3 зобов'язався утримувати в належному технічно справному стані водопровідно-каналізаційні мережі, прилади та пристрої, обладнання та споруди, що знаходяться у нього на балансі (п. 2.4.1); забезпечити належний санітарно-технічний стан приміщень водомірних вузлів, а також збереження і цілісність запірної арматури, контрольно-вимірювальних приладів, приладів обліку води, пломб, в тому числі дроту та інших знаків, встановлених робітниками виробника і держстандарту на прилади обліку води, трубопровід, фланцеві та штуцерні з'єднання, запірну арматуру (п. 2.4.4); забезпечити безпечний та вільний доступ представникам позивача для перевірки технічного стану внутрішніх систем водного господарства, зняття показників приладів обліку води, відбору проб питної води, своєчасно та в повному обсязі виконувати приписи позивача (п. 2.4.5).

16 листопада 2016 року представником філії «Інфоксводоканал» згідно дислокації до Договору здійснено перевірку системи водопостачання відповідача на об'єкті, за адресою: АДРЕСА_1, під час якої в присутності відповідача було встановлено та зафіксовано факт відсутності пломби держповірки на водолічильнику ЛК-20 №1011970, чим порушені умови Договору та п. 5.18 Правил №190. В наслідок перевірки складений акт від 16.11.2016р. №6108 з фотофіксацією даного порушення, який підписаний ОСОБА_3 без заперечень, та його було викликано на технічну комісію на 25 листопада 2016 року (а. с. 11,12).

На засіданні технічної комісії, 25.11.2016р. у зв'язку з порушенням п. 5.18 Правил №190 було вирішено здійснити розрахунок відповідно до вимог п.3.3, 3.4 Правил №190 (а. с. 16).

Згідно п. 5.18 Правил №190, споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з'єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.

Відповідно до п. 3.3, 3.4 Правил №190, у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Згідно п. п. 3.3, 3.4 Правил №190, борг який становить 7 746,77 грн., розраховується за формулою: 1 056,57 м3/міс. х 24 години х 7,332 грн. = 7 746,77 грн., де: 1 056,57 м3/міс. - пропускна здатність труби діаметром 20 мм при швидкості руху води в ній 2 м/с та дії її повним перерізом впродовж одного місяця; 7,332 грн. (з ПДВ) - тариф на послуги водопостачання, чинний в період з 02.08.2016р. до 27.07.2017р. відповідно до Постанови НКРЕКП №1141 від 16.06.2016р. із змінами (а. с. 13).

Лист від 01.12.2016р. №11716 ВК15 з даним розрахунком та вимогою сплатити борг направлено відповідачу поштою, однак борг погашено не було (а. с. 14).

За таких підстав, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем в судовому засіданні належним чином доведено, що відсутність пломби держповірки на водолічильнику ЛК-20 №1011970 свідчить про порушення відповідачем ОСОБА_3 умов Договору, передбачених п. 2.4.4, та п. 5.18 Правил №190, та безоблікове водокористування. Внаслідок без облікового водокористування відповідачем ОСОБА_3 позивачу завдані збитки в розмірі 7 746,77 гривень, які споживач повинен відшкодувати у повному обсязі.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним й необґрунтованим, оскільки судом безпідставно нараховані збитки за водокористування, не приймаються до уваги за таких підстав.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме, те що питана вода споживалась відповідачем без порушення правил водокористування, але ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не доведено вказані у запереченні на позов обставини.

Так, матеріалами справи об'єктивно та достовірно встановлено факт порушення відповідачем правил водокористування, тому у позивача були законні підстави для нарахування збитків.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позовних вимог.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв'язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

На підставі наведеного судова колегія приходить до висновку, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 11 квітня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко