Провадження № 22-ц/801/608/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

18 квітня 2019 рокуСправа № 127/15970/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. у м. Вінниці, дата складення повного тексту рішення 29 грудня 2018 року,-

в с т а н о в и в:

27 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності, у якому ставив вимогу встановити факт прийняття ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) спадщини після померлої 06 листопада 2013 року ОСОБА_6 в розмірі обовязкової частки 1/6 частки спадкового майна, зокрема 1/6 частки від 41/120 частки у праві власності на домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, буд. 100; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії та номер 2 - 1062, видане на імя ОСОБА_4 29.05.2014 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 після померлої 06 листопада 2013 року ОСОБА_6 на 41/120 частку у праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в частині обовязкової частки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки спадкового майна та обовязкової частки ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частки спадкового майна; визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в тому числі 1/6 частку у 41/120 частці у праві власності на домоволодіння в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині після померлої 06 листопада 2013 року ОСОБА_6 та 1/12 частки у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування після померлого 22 липня 2017 року ОСОБА_5.

Обґрунтовуючи позов, зазначив що, видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину було порушено його права та права ОСОБА_5 на обовязкову частку у спадщині.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 травня 2014 року, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 зареєстрованим за № 2-1062, після померлої 06 листопада 2013 року ОСОБА_6, видане на імя ОСОБА_4 на спадщину, яка складається з 41/120 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш (Бєлінського), 100, в частині обовязкової частки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки спадкового майна та обовязкової частки ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), який помер 22 липня 2017 року, у розмірі 1/6 частки спадкового майна.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704, 80 грн судового збору.

Ухвалено, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2018 року та від 19 листопада 2018 року, продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивовано тим, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 травня 2014 року після померлої 06 листопада 2013 року ОСОБА_6, видане на імя ОСОБА_4, було порушено права позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на обовязкову частку у спадщині.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги стосовно визнання за ОСОБА_3 права власності на ј частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в тому числі 1/6 частку у 41/120 частці у праві власності на домоволодіння в порядку спадкування обовязкової частки у спадщини після померлої 06 листопада 2013 року ОСОБА_6 та 1/12 частки у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування після померлого 22 липня 2017 року ОСОБА_5, суд виходив з того, що суду не надано докази неможливості оформлення права на спадщину у позасудовому (нотаріальному) порядку, а тому така вимога є передчасно заявленою.

З таким рішенням не погодився позивач ОСОБА_3, 13 лютого 2019 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання права власності та постановити у цій частині нове рішення, яким: визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в тому числі 1/6 частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині після померлої 06 листопада 2013 року ОСОБА_6 та 1/12 частки у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування після померлого 22 липня 2017 року ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач звертався до нотаріуса із заявою про оформлення своїх прав на обовязкову частку у спадщині після смерті матері, однак йому було відмовлено у звязку з тим, що відповідач отримала свідоцтво на спадщину за заповітом на все спадкове майно та оформила на себе право власності на нього. Також зазначає, що у листопаді 2017 року на звернення в Першу вінницьку державну нотаріальну контору отримав відповідь, з якої слідує, що частина спірного домоволодіння, яка фактично належить його батькові як обовязкова частка у спадщині після смерті матері, не входить до складу спадкового майна після смерті його батька, оскільки за життя батько не оформив право власності на нерухоме майно і наразі право власності зареєстроване лише за ОСОБА_8 При цьому зазначає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини прийняття і оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_6 Вказує, що на день смерті матері, він та його батько ОСОБА_5 були непрацездатними особами, а тому відповідно до ст. 1241 ЦПК України мали право на обовязкову частку у спадщині в розмірі по 1/6 частці кожен, незалежно від змісту заповіту. Вважає, що одне лише визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на імя відповідача, не поновлює в повній мірі його права як особи, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері (в частині обовязкової частки у спадщині) та не дає йому змоги оформити право власності на частину спірного домоволодіння, оскільки право власності на дане майно наразі залишається оформленим на Відповідача, тому вважає, що суд повинен був визнати за ним право власності на частину спадкового майна, що відповідає його обовязковій частці у спадщині.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи, впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

В судовому засіданні сторони надали спільну заяву про затвердження мирової угоди і надали укладену та підписану мирову угоду, та просили її задовольнити на таких умовах:

1. Сторони визнають, що ОСОБА_4 належить на праві особистої приватної власності наступне майно: 41/120 частка у спільній частковій власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, 100.

2. ОСОБА_3 відмовляється від будь-яких вимог щодо права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, яка померла 06 листопада 2013 року.

3. Сторони домовились, що в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер 22 липня 2017 року, за ОСОБА_3 визнається право приватної власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, провулок О. Кобилянської, буд. 2, що належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА № 436929, виданого реєстраційною службою Вінницького МУЮ Вінницької області 20 серпня 2015 року;

- земельну ділянку площею 0,0753 га, кадастровий номер :02:008:0227, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, провулок О. Кобилянської, буд. 2, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 723063 .

4. В порядку компенсації ОСОБА_3 зобовязується в день укладення цієї мирової угоди сплатити на користь ОСОБА_4 грошову суму, еквівалентну 15 000 (пятнадцяти тисячам) доларів США. Відповідний факт отримання ОСОБА_4 зазначених коштів підтверджується розпискою.

5. ОСОБА_4 відмовляється від будь-яких вимог щодо права власності на вказане у пункті 3 даної угоди майно як спадкоємець, в тому числі щодо визнання його обєктом права спільної власності подружжя ОСОБА_5, який помер 22 липня 2017 року, та ОСОБА_6, яка померла 06 листопада 2013 року.

6. Сторони вийшли за межі предмету спору № 127/15970/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині обовязкової частки у спадщині, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину нерухомого майна, але умови цієї ОСОБА_7 угоди не порушують права та інтереси третіх осіб, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли лише Сторони, інших спадкоємців немає.

7. Сторони заявляють, що ані у процесі укладення цієї мирової угоди, ані у процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права та інтереси будь-яких третіх осіб.

8. Сторони усвідомлюють, що внаслідок затвердження цієї ОСОБА_7 угоди Вінницьким апеляційним судом Сторони не мають та не будуть мати у майбутньому будь-яких вимог майнового та немайнового характеру з приводу спадкового майна після смерті ОСОБА_6, яка померла 06 листопада 2013 року, та ОСОБА_5, який помер 22 липня 2017 року.

9. Сторони домовилися, що угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та затвердження Вінницьким апеляційним судом.

10. Ця мирова угода не порушує права і охоронювані інтереси Сторін. Наслідки затвердження мирової угоди судом і закриття провадження у справі, передбачені статтями 207, 255 ЦПК України, Сторонам відомі і зрозумілі.

Частиною 7 ст. 49 ЦПК України передбачено, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно зі ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

У ч. 2 ст. 208 ЦПК України зазначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Дослідивши умови укладеної та підписаної сторонами мирової угоди, апеляційний суд вважає, що вона не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін.

Сторонам роз'яснено наслідки затвердження мирової угоди сторін та закриття провадження у справі, що передбачені ст. 256 ЦПК України. Сторони у судовому засіданні зазначили про наявність їх волевиявлення та законність такої угоди, умови мирової угоди узгоджені в присутності їх адвокатів, наслідки затвердження мирової угоди їм зрозумілі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що заява сторін про затвердження мирової угоди підлягає задоволенню. Укладену сторонами у справі мирову угоду необхідно затвердити, рішення суду першої інстанції визнати нечинним, провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 208, 255, 256, 373, 374, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про затвердження мирової угоди задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, укладену на наступних умовах:

1. Сторони визнають, що ОСОБА_4 належить на праві особистої приватної власності наступне майно: 41/120 частка у спільній частковій власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, 100.

2. ОСОБА_3 відмовляється від будь-яких вимог щодо права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, яка померла 06 листопада 2013 року.

3. Сторони домовились, що в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер 22 липня 2017 року, за ОСОБА_3 визнається право приватної власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, провулок О. Кобилянської, буд. 2, що належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА № 436929, виданого реєстраційною службою Вінницького МУЮ Вінницької області 20 серпня 2015 року;

- земельну ділянку площею 0,0753 га, кадастровий номер :02:008:0227, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, провулок О. Кобилянської, буд. 2, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 723063 .

4. В порядку компенсації ОСОБА_3 зобовязується в день укладення цієї мирової угоди сплатити на користь ОСОБА_4 грошову суму, еквівалентну 15 000 (пятнадцяти тисячам) доларів США. Відповідний факт отримання ОСОБА_4 зазначених коштів підтверджується розпискою.

5. ОСОБА_4 відмовляється від будь-яких вимог щодо права власності на вказане у пункті 3 даної угоди майно як спадкоємець, в тому числі щодо визнання його обєктом права спільної власності подружжя ОСОБА_5, який помер 22 липня 2017 року, та ОСОБА_6, яка померла 06 листопада 2013 року.

6. Сторони вийшли за межі предмету спору № 127/15970/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині обовязкової частки у спадщині, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину нерухомого майна, але умови цієї ОСОБА_7 угоди не порушують права та інтереси третіх осіб, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли лише Сторони, інших спадкоємців немає.

7. Сторони заявляють, що ані у процесі укладення цієї мирової угоди, ані у процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права та інтереси будь-яких третіх осіб.

8. Сторони усвідомлюють, що внаслідок затвердження цієї ОСОБА_7 угоди Вінницьким апеляційним судом Сторони не мають та не будуть мати у майбутньому будь-яких вимог майнового та немайнового характеру з приводу спадкового майна після смерті ОСОБА_6, яка померла 06 листопада 2013 року, та ОСОБА_5, який помер 22 липня 2017 року.

9. Сторони домовилися, що угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та затвердження Вінницьким апеляційним судом.

10. Ця мирова угода не порушує права і охоронювані інтереси Сторін. Наслідки затвердження мирової угоди судом і закриття провадження у справі, передбачені статтями 207, 255 ЦПК України, Сторонам відомі і зрозумілі.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2018 року визнати нечинним.

Провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис ОСОБА_2

Судді підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета

Повний текст ухвали складено 19 квітня 2019 року.