ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3523/19 Справа № 204/780/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 23 січня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз».

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, в результаті яких йому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 39 660,77 грн.

ПрАТ «Європейський страховий союз» був своєчасно повідомлений відповідачем ОСОБА_2 і ним про зазначений страховий випадок із наданням всіх необхідних документів для призначення та виплати йому страхової суми.

Однак до цього часу ПрАТ «Європейський страховий союз» будь-яких дій з виконання своїх зобов'язань за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не зробило. ПрАТ «Європейський страховий союз» на час видання Полісу № АК/22882230 від 22.11.2016 року являвся членом Моторного (транспортного) страхового бюро України, а членство страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є обов'язковою умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, одним із основних завдань Моторного (транспортного) страхового бюро України є виконання страхових зобов'язань з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за страховиків - членів МТСБУ у разі недостатності коштів та майна цих страховиків, що визнанні банкрутом та/або ліквідовані. Але, до цього часу, Моторне (транспортне) страхове бюро України свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком на його користь не зробило.

Крім того, внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди він отримав легкі тілесні ушкодження. Проте, ОСОБА_2 відмовився відшкодовувати, спричинені йому матеріальну і моральну шкоду, та до цього часу навіть не вибачився.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2, йому також було завдано і моральну шкоду. Так, під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, його життя і здоров'я були в небезпеці. Більш тяжкі наслідки цієї дорожньо-транспортної пригоди не настали лише завдяки випадку та конструктивним особливостям автомобіля, які забезпечили частково його безпеку при зіткненні з автомобілем відповідача. Під час і після дорожньо-транспортної пригоди він відчув сильний фізичний біль, страх від ймовірного позбавлення життя чи отримання пожиттєвого каліцтва, душевні страждання та психологічний стрес. Він отримав тілесні ушкодження обличчя і голови, тобто фізичні наслідки зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, психологічні ж наслідки цієї дорожньо-транспортної пригоди продовжують мати місце до цього часу. Він вимушений був багато свого часу витратити на лікування, відвідування лікарів, представників поліції, а тепер і суду, що певним чином змінило в гіршу сторону уклад його життя. Моральна шкода, завдана йому протиправними діями відповідача ОСОБА_2, виразилася в порушенні його здоров'я, і її розмір він оцінив на суму 25 000 грн.

У зв`язку із вищезазначеним просив суд стягнути солідарно з ПрАТ «Європейський страховий союз», МТСБУ і ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 39 660,77 грн; стягнути солідарно з ПрАТ «Європейський страховий союз», МТСБУ і ОСОБА_2 на його користь вартість проведення експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ на загальну суму 3 300 грн; стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість франшизи на суму 1 000 грн 00 коп., моральну шкоду у розмірі 25 000 грн та судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви (позовні вимоги про стягнення моральної шкоди); стягнути солідарно з ПрАТ «Європейський страховий союз», МТСБУ і ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви (позовні вимоги майнового характеру).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 рокупозовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 грн і судовий збір в сумі 704,80 грн, а всього 2 204,80 грн.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом безпідставно відмовлено у солідарному стягненні зі страхової компанії та ОСОБА_2 спричиненої матеріального шкоди у розмірі 39 660,77 грн, залишено поза увагою також і той факт, що діями ОСОБА_2 йому спричинені легкі тілесні ушкодження, у зв'язку із чим наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, ніж судом було визначено.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористались.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23 січня 2017 року о 17 год. 30 хв. у м.Дніпрі по вул. Фабрично-Заводській з боку вул.Новокримської в напрямку вул.Макарова відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, і «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 204/693/17 ОСОБА_2 було визнано винним в скоєному ДТП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні нього закрите у зв'язку зі збігом строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП. Дана постанова скасована не була і набрала законної сили 12 вересня 2017 року (а.с.7).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, автомобілю «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, були спричинені механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЮНІВЕС», на підтвердження чого йому був виданий Поліс № АК/2288230 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.11.2016 року. Згідно Полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000,00 грн. з безумовною франшизою в сумі 1000 грн. (а.с.49).

Позивач стверджував, що він звернувся до вищевказаного страховика з заявою щодо відшкодування заподіяної йому шкоди, але до теперішнього часу він не виконав своїх зобов'язань, у зв'язку з чим, на його думку, таке відшкодування має виконати Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду позивач вказав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому спричинена матеріальна шкода у розмірі 39 660 грн 77 коп., у зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження заявлених позивачем вимог суду було надано:

-висновок № 4836/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 11.08.2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 39 660 грн 77 коп. (а.с.8-30);

-висновок № 5732/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості КТЗ в пошкодженому стані від 15.08.2018 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2, в пошкодженому стані, складає 10 670 грн 60 коп. (а.с.170-193).

В той же час, суду надані докази того, що станом на теперішній час автомобіль «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2, вже відремонтований, що підтверджується відповідними фотокартками цього автомобіля (а.с.196-198).

Більш того, зазначені обставини, зокрема щодо того, що автомобіль позивача вже відремонтований, визнав і сам позивач у справі, а тому ці обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи виграти на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з тим, враховуючи ту обставину, що автомобіль позивача вже відремонтовано, ним не надано суду належних доказів, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, для підтвердження своїх реальних збитків, які він поніс для відновлення належного йому автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2.

Більш того, відповідно до п. 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно же з положеннями ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема згідно наданого самим позивачем Висновку № 4836/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 11.08.2017 року, вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 44 683,40 грн (а.с.15), в той час як його (автомобіля) ринкова вартість складає 39 660,77 грн, у зв'язку з чим вартість матеріального збитку встановлена в розмірі зазначеної суми.

Таким чином, в порядку ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до наданого позивачем Висновку експерта його автомобіль вважається фізично знищеним.

В свою чергу, згідно з роз'ясненнями ч. ч. 2-3 п. 9 Постанови Пленум Верховного Суду України від 27.03.1992 за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Але позивач в судовому засіданні повідомив, що його автомобіль вже відремонтований і передавати свій автомобіль відповідачу він відмовляється, оскільки автомобіль йому необхідний для роботи.

Тобто, з вищевказаного випливає, що автомобіль позивача не є фізично знищеним, що ставить під сумнів наданий позивачем висновок експерта автотоварознавця з приводу визначення спричиненої шкоди внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, тим більше, що доказів на підтвердження його реальних збитків, оскільки автомобіль вже відремонтований, суду не надано, а саме: накладних, чеків, квитанції тощо.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення на його користь матеріальної шкоди.

З даними висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені на підставі повного та всебічного дослідження доказів у справі та їм надана відповідна правова оцінку.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 22.3 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема встановленим є той факт, що з вини ОСОБА_2 було пошкоджено належний позивачеві автомобіль, внаслідок чого був порушений його звичний уклад життя, перенесені душевні хвилювання і стрес.

Тому, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, в наслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1500 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність відмови суду першої інстанції у стягненні матеріального збитку у розмірі 39 660,77 грн, не заслуговують на увагу, оскільки скаржник не скористався своїм правом, передбаченим ст.81 ЦПК України та не підтвердив належними та допустимими доказами визначену Висновком № 4836/1 суму, необхідну для відновлення пошкодженого автомобіля (не надав докази, що підтверджують оплату ремонтних робіт у визначеному розмірі).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на спричинення йому діями ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, у зв'язку із чим наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, ніж було визначено судом першої інстанції зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правової оцінки, відображені у рішенні суду першої інстанції, повторюють зміст позовної заяви, а отже повторної перевірки ці доводи не потребують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова