ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м. Черкаси

справа 702/102/19 провадження № 22-ц/793/609/19

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

секретарі Анкудінові О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2 сільська рада Монастирищенського району Черкаської області.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року (постановлену у складі судді Мазай Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про визнання правочину недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що у 2009 році на запит слідчого у справі № НОМЕР_1, колишній сільський голова ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_3 видав довідку з вих. № 129 від 29.04.2009, в якій йшлося про те, що на території с. Лукашівка по вул. Набережній, 23 знаходиться нерухомість ОСОБА_1

Під нерухомістю малося на увазі дві будівлі у вигляді приміщення гаража та недобудованого будинку, а не земельна ділянка. В цих будівлях був проведений обшук на предмет виявлення в них заборонених до обігу предметів та речовин, а потім був накладений арешт на ці будівлі, з передачею їх на відповідальне зберігання.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі № 702/82/17 від 14.06.2017 визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на конструктивні елементи, будівельні матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва будинку та гаража, які розташовані по вул. Набережній, 23 в с. Лукашівці Монастирищенського районного суду Черкаської області.

Таким чином, довідка з вих. № 129 від 29.04.2009 є такою, що містила недостовірну інформацію, щодо того, що дві будівлі належали йому і слідчий не мав право накладати арешт на обидві будівлі, оскільки вони були спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначав, що у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян» він звернувся до виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради із заявою-запитом, яка була зареєстрована 28.01.2019 під вх. № 24, в якій просив відкликати довідку за вих. № 129 від 29.04.2009.

Ним отриманий лист з вих № 24 від 30.01.2019 за підписом Лукашівського сільського голови ОСОБА_5 в якому зазначено, що відкликання листів, довідок як «нікчемних» не передбачено чинним законодавством.

Просив визнати правочин у формі довідки з вих. № 129 від 29.04.2009 виданої сільським головою ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області нечинним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року провадження у справі закрито.

Розяснено позивачу право на звернення з даним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки оспорювана довідка видана субєктом владних повноважень, а саме виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, тому ву даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 18 березня 2019 року, ОСОБА_1 вважаючи ухвалу суду некомпетентною, постановленою з порушенням норм процесуального права просив скасувати ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року та прийняти обґрунтоване рішення за даним позовом.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку про те, що він своїм позовом нібито оскаржує дії субєкта владних повноважень.

Словосполучення «визнати нечинною», що підлягає розгляду в порядку цивільного законодавства не є тотожним словосполученням «визнати незаконною», що підлягало б розгляду в порядку адміністративного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 17 квітня 2019 року на 15:00 год. з повідомленням учасників справи про її розгляд та викликом в судове засідання.

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 255 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі, зокрема, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08.02.2019 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про визнання правочину недійсним до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі.

За наслідками розгляду судом встановлено, що згідно з довідкою виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області від 29.04.2009 № 129, на території с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області по вул. Набережній, 23 знаходиться нерухомість ОСОБА_1 (а.с. 6).

Постановою апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.03.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про зобовязання вчинити дії залишено без задоволення (а.с. 18-25).

Із вказаних постанови та ухвали вбачається, що ОСОБА_1, вважаючи довідку № 129 від 29.04.2009 такою, що містить недостовірну інформацію, звернувся до суду та просив зобовязати відповідача ОСОБА_2 сільську раду с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області відкликати з матеріалів кримінальної справи спірну довідку. Предметом позову були дії ОСОБА_2 сільської ради, яка, відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування, і закликана вирішувати питання місцевого значення в інтересах територіальної громади.

Рішенням №27 від 19.10.1995 року виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської Ради народних депутатів, ОСОБА_1 виділено присадибну земельну ділянку, надано дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд та зобов'язано останнього до одержання будівельного паспорту та реєстрації його в сільській раді не розпочинати будь-які будівельні роботи.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.03.2017 зазначено, що оскільки за адресою вул. Набережна, 23 в с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області знаходиться земельна ділянка, що виділена ОСОБА_1, тобто нерухомість в розумінні ст. 181 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що інформація, зазначена у довідці від 29.04.2009, є достовірною.

При цьому, спірна довідка була видана сільським головою на вимогу слідчого, підставою для чого став рапорт органу дізнання в рамках оперативно-розшукових заходів у кримінальній справі, тобто, сільська рада виконала запит слідчого, надавши достовірну інформацію, яка не є конфіденційною або таємною.

Вищевказані рішення мають преюдиційне значення.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах ОСОБА_6 Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 посилався на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 червня 2017 року, яким визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на конструктивні елементи, будівельні матеріали, обладнання, використані в процесі будівництва будинку та гаража, які розташовані по вул. Набережна, 23 в с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 7).

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 сільської ради с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області із заявою-запитом зареєстрованим за вх. № 24, в якій відповідно до ЗУ «Про звернення громадян», зокрема просив відкликати довідку за вих. 29.04.2009 (а.с. 4).

У відповіді виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області від 30 січня 2019 року № 24, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні, зокрема зверненні від 25.01.2019 № 24 на підставі п. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки виконавчий комітет ОСОБА_2 сільської ради як розпорядник інформації не володіє нею і не зобовязаний відповідно до його компетенції та зазначено, що відкликання листів, довідок як «нікчемних» не передбачено чинним законодавством (а.с. 5).

За позицією ОСОБА_1, порушення його цивільного права полягає в тому, що ОСОБА_2 сільська рада Монастирищенського району Черкаської області у листі від 30 січня 2019 року №24 відмовила йому у визнанні «нечинним» правочину у формі довідки за Вих. № 129 від 29.04.2009, виданої сільським головою ОСОБА_2 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області.

Апеляційний суд враховує, що ухвалою Вищого адміністративного суду України 07.03.2017 встановлено, що інформація, зазначена у спірній довідці від 29.04.2009 № 129 є достовірною та зазначено, що ОСОБА_1 не наводить доводів щодо порушення його прав внаслідок певних дій.

В даній справі позивачем теж не наведено, яким чином оскаржена довідка порушує його права, враховуючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що інформація, яка в ній міститься є достовірною.

Таким чином, звернувшись до субєкта владних повноважень із запитом в порядку ЗУ «Про звернення громадян» і отримавши відмову, позивач оскаржив спірну довідку до суду, тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом даного позову є оскарження саме дій субєкта владних повноважень, щодо відмови відкликання спірної довідки.

Крім того, спірна довідка є інформаційною, оскільки вказує лише на те, що по вул. Набережній, 23 в с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області знаходиться нерухомість ОСОБА_1 та не породжує виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином суд першої інстанції встановивши в підготовчому судовому засіданні те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 200 та п 1 ч. 1 ст. 225 ЦПК України обґрунтовано закрив провадження у справі, розяснивши позивачу його право щодо звернення з даним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 17 квітня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

ОСОБА_7