Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/36618/17-ц

провадження № 61-628св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»),

третя особа -ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С .М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), третя особа ОСОБА_2 , про стягнення коштів.

Позов мотивував тим, що до прийняття Національним банком України рішення від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліценції та ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розмістив у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» депозитні вклади у національній та іноземній валюті на загальну суму 2,3 млн грн.

18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Зазначав, що наприкінці липня 2016 року дізнався про те, що грошовими коштами у розмірі 200 000 грн, які підлягали до сплати йому як гарантована сума повернення вкладу, шахрайським шляхом заволоділа невстановлена особа. За фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000222 від 23 липня 2016 року, за фактом підроблення документів розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000550 від 01 червня 2017 року, за фактом використання підроблених документів розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000551 від 01 червня 2017 року.

Вважав, що підставою для стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» грошових коштів є недотримання положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах та бездіяльність працівника банку під час видачі вкладу особі, яка звернулася за виплатою за підробленими документами.

Вказував, що йому завдано моральної шкоди, оскільки грошові кошти, внесені на депозитний рахунок, були заощаджені великими зусиллями та сумлінною працею протягом багатьох років.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на його користь грошові кошти у розмірі 200 000 грн та 20 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року у складі судді Литвинової І. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 000 грн.

Вимогу ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, при видачі грошових коштів невстановленій особі у розмірі 200 000 грн, ОСОБА_2 діяла недобросовісно, а саме: засвідчила своїм підписом відповідність копії паспорту, наданого їй невстановленою особою, оригіналу паспорту ОСОБА_1 , номери яких відрізняються. При цьому районний суд посилався на висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 17 травня 2017 року № 19/13-2/65-СЕ/17, у якому зазначено, що грошові кошти в сумі 200 000 грн видано невстановленій особі за підробленим паспортом та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_1

Щодо відшкодування моральної шкоди районний суд, посилаючись на статті 23, 1167 ЦК України, постанову Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», вважав, що така не підлягає відшкодуванню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення коштів відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував положень закону щодо презумпції невинуватості особи та вийшов за межі своїх повноважень, встановивши протиправність дій ОСОБА_2 у межах розгляду справи без відповідного вироку суду.

Апеляційний суд зазначив, що враховуючи недоведеність факту заподіяння шкоди ОСОБА_1 діями ПАТ «Ощадбанк» відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн колегія суддів апеляційного суду вказала, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення грошових коштів, а відтак, задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції не дотримано вимог законодавства, оскільки до спірних правовідносин неправильного застосовано норми матеріального права. Зокрема, уоскаржуваній постанові зазначено про безпідставність викладених у позовній заяві доводів про те, що операціоніст банківської установи не здійснив належних дій, передбачених пунктом 10.3. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, щодо ідентифікації особи, яка представилась ім`ям позивача.

Вказує, що із таким висновком суду апеляційної інстанції не погоджується оскільки він фактично не відповідає нормам матеріального права та не підтверджується наявними в матеріалах судової справи доказами.

Зокрема, вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що ПАТ «Ощадбанк» свого зобов`язання по виплаті коштів вкладнику неплатоспроможного банку не виконав оскільки перерахована Фондом гарантування вкладів фізичних осіб сума грошового відшкодування у розмірі 200 000 грн. вкладнику ОСОБА_1 виплачена не була.

Посилається на те, що оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» не здійснив йому виплату гарантованої суми відшкодування, останній несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань.

Крім того, зазначає, що судом апеляційної інстанції взагалі не було взято до уваги порушення відповідачем Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами з огляду на те, що операціоніст банківської установи відповідача не перевірила паспорт наданий зловмисником на ім`я ОСОБА_1 оскільки його номер відрізняється на одну цифру із оригіналом, що було підставою для відмови у виплаті суми відшкодування.

Щодо висновку апеляційного суду про те, що ПАТ «Ощадбанк» є лише банком-агентом та між ОСОБА_1 та ПАТ «Ощадбанк» були відсутні правовідносини вкладника та банку, вказав, що правовідносини між ним та банком-агентом (відповідачем) врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом та регулює спірні правовідносини, а також Цивільним кодексом України.

Додатково звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції зроблено хибний висновок щодо виходу суду першої інстанції за межі своїх повноважень при встановленні протиправності дій касира-операціоніста ОСОБА_2 без відповідного вироку суду на підставі презумпції невинуватості особи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що позивачем у касаційній скарзі не було обґрунтовано, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вказується, що ПАТ «Державний ощадний банк України» є лише банком-агентом, на якого було покладено виключно обов`язок видачі коштів в сумі 200 000 грн згідно із договором про здійснення виплат гарантованих сум відшкодувань від 13 травня 2015 року, укладеного між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та АТ «Ощадбанк», тому вважає, що між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» відсутні правовідносини, що виникають між вкладником та банком, та взагалі будь-які договірні відносини, а тому відсутні підстави для застосування норм матеріального права, що регулюють відносини банківського вкладу та/або розрахунково касового обслуговування, до спірних правовідносин.

Звертається увага суду на те, що візуальним оглядом паспорта громадянина України та облікової картки платника податків неможливо встановити ознаки підробки, а тому у третьої особи були відсутні підстави вважати, що надані їй документи для ідентифікації були підробленими.

Посилається на те, що встановлення факту наявності ознак злочину в діях ОСОБА_2 можливе лише судом, що розглядає кримінальну справу №756/14440/17-к.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 30 січня 2012 року уклали договір про банківський строковий вклад (депозит) № 2415/370-12 , за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 20 000 євро, під 7,25 % річних, строком на один рік, додатковою угодою від 16 січня 2015 року до якого, строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року (а. с. 9-11, 12).

30 січня 2012 року ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 2411/370-12 , за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 1 031 000 грн під 18 % річних, строком на один рік, додатковою угодою від 16 січня 2015 року, строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року (а. с. 13-15, 16).

30 січня 2012 року ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 2421/370-12 , за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 26 000 доларів CША, під 8 % річних, строком на один рік, додатковою угодою до якого від 16 січня 2015 року строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року (а. с. 17-19, 20).

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_3 на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

На початку липня 2016 року із офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/145-at-bank-finansy-ta-kredyt/4440-fond-harantuvannia-vkladiv-fizvchnykh-osib-prodovzhuie-vyplaty-koshtiv-vkladnykam-at-bank-fmansy-ta-kredyt-2) ОСОБА_1 стало відомо про продовження виплат коштів вкладникам ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у строк з 01 червня 2016 року по 14 липня 2016 року, що здійснювалося банком, залежно від місця реєстрації проживання клієнта за паспортом, вказаному вкладником під час укладання договору банківського вкладу з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Тобто позивач повинен був звернутися у відділення ПАТ «Ощадбанк» у м. Кременчуці за реєстрацією його місця проживання.

Враховуючи, що сума його вкладів значно перевищує гарантовану Фондом суму відшкодування, ОСОБА_1 вирішив не звертатись до відділення ПАТ «Ощадбанк» у м. Кременчуці, а одразу надіслати до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» індивідуальне звернення із проханням повернути всю суму депозитних вкладів.

Проте вищевказане індивідуальне звернення позивач не встиг подати до того, як дізнався наприкінці липня 2016 року, з телефонного дзвінка слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Росик Н. А., що невідомі особи 14 липня 2016 року за підробленим паспортом громадянина України та підробленій обліковій картці платника податків, виданими нібито на ім`я ОСОБА_1 , звернулися до Центрального офісу ПАТ «Ощадбанк» у м. Києві та отримали його грошові кошти - гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн.

23 липня 2016 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000222 за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами в сумі 200 000 грн, які підлягали виплаті ОСОБА_1 , як компенсація за внесені вклади до AT «Банк «Фінанси та Кредит», що визнаний неплатоспроможним, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України. Вказане кримінальне правопорушення було виявлено під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002060 від 05 лютого 2013 року (а. с. 24).

01 червня 2017 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000550 за фактом підроблення невстановленою особою за попередньою змовою групою осіб документів в ТВБВ №10026/ Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» за адресою м. Київ, проспект Героїв Дніпра, буд. 53, з метою отримання відшкодувань в сумі 200 000 грн, нарахованих ФГВФО ОСОБА_1 , як вкладнику ліквідованого AT «Банк Фінанси та Кредит» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України. Вказане кримінальне правопорушення було виявлено під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 50002060 від 05 лютого 2013 року (а. с. 25).

01 червня 2017 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000551 за фактом використання підроблених офіційних документів, шляхом їх подання до ТВБВ № 10026/0151 Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», з метою отримання відшкодувань в сумі 200 000 грн, нарахованих ФГВФО ОСОБА_1 , як вкладнику ліквідованого AT «Банк «Фінанси та Кредит», що визначений неплатоспроможним, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статтею 358 КК України (а. с. 26).

Матеріали вищезазначених досудових розслідувань у кримінальних провадженнях об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 0002060 від 05 лютого 2013 року, що підтверджується довідкою Головного слідчого управління НП України від 14 червня 2017 року № 2060/24/1/2-2017 (а. с. 27).

Згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/13-2/65-СЕ/17 від 11 травня 2017 року, «порівняльний аналіз ксерокопій документів ОСОБА_1 , які були надані для отримання виплат вкладнику ПАТ «Фінанси і кредит», дає підстави зробити попередній висновок про те, що грошові кошти в сумі 200 000 грн видано невстановленій особі по підробленому паспорту та довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_1 » (а. с. 28-35).

Відповідно до листа № 24/Ф-78аз від 12 березня 2018 року за підписом старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України Росік Н. А., 01 серпня 2017 року матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , котрі раніше були виділені з кримінального провадження № 0002060 від 05 лютого 2013 року в окреме провадження № 0000587, були виділені у кримінальне провадження № 0001277 і 26 жовтня 2017 року обвинувальний акт направлено до Оболонського районного суду м. Києва (а. с. 97).

Оболонським районним судом м. Києва, здійснюється розгляд кримінального провадження у справі № 756/14440/17 (пр. 1-кп/756/1032/17) за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 28 частини четвертої статті 358 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 27 частини четвертої статті 191, частини третьої статті 358 КК України, ОСОБА_8 , що обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 27 частини четвертої статті 191, частиною першою статті 309 КК України (а. с. 105).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником, є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Положеннями частин першої, другої статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов, визначених змістом, зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом, на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за виробом вкладника).

Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що загальна сума внесених ОСОБА_1 грошових коштів на депозитні рахунки у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» складає понад 2,3 мільйони гривень.

18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Вкладникам ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у строк з 01 червня 2016 року по 14 липня 2016 року було продовжено виплату коштів у відділеннях ПАТ «Ощадбанк» за зареєстрованим місцем проживання.

Ураховуючи те, що невстановлена особа у відділенні ПАТ «Ощадбанк» у м. Києві отримала гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн, яка належала ОСОБА_1 , останній вважав, що у звя`зку із неналежним виконанням працівником банку-відповідача посадових обов`язків, порушені його право на отримання гарантованої суми відшкодування, що стало приводом для звернення до суду з вимогою про стягнення зазначеної суми.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині відшкодування гарантованої суми відшкодування районний суд вважав, що третя особа ОСОБА_2 діяла недобросовісно та при видачі грошових коштів у розмірі 200 000 грн нею було порушено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами. При цьому суд першої інстанції посилався на положення частини третьої статті 11, статтей 610, 1058 ЦК України.

Переглядаючи рішення першої інстанції, апеляційний суд не погодився з такою позицією районного суду про наявність підстав для стягнення із ПАТ «Ощадбанк» грошового відшкодування та вказав, що суд першої інстанції не врахував обставину, що відповідач по справі є лише банком-агентом та що між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Ощадбанк» були відсутні правовідносини, що виникають між вкладником та банком, а тому неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення коштів із ПАТ «Ощадбанк». Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не врахував положень закону щодо презумпції невинуватості особи та вийшов за межі своїх повноважень, встановивши протиправність дій ОСОБА_2 в межах розгляду даної цивільної справи.

З висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується та вважає, що ухвалене ним судове рішення підлягає скасуванню з огляду на таке.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено гарантії на відшкодування коштів вкладникам банку та зазначено, що сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Ураховуючи те, що ПАТ «Ощадбанк» був визначений банком-агентом, який зобов`язаний був здійснювати виплати вкладникам, відповідальність у зв`язку із невиконанням покладених на нього обов`язків або виконання їх у неналежний спосіб, покладається саме на ПАТ «Ощадбанк».

Оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного судового рішення відповідачем не було виплачено суму грошового відшкодування ОСОБА_1 , що не заперечується представником ПАТ «Ощадбанк», відомості про виплату вказаних коштів невстановленій особі внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами вчинення кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом неправильно застосовано презумпцію невинуватості до вказаних правовідносин з огляду на те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, порушення яких встановлено під час судового розгляду справи, та яке підлягає захисту у спосіб, визначений статтею 16 ЦК України.

При цьому, районним судом правильно встановлено, що відносини між сторонами врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому посилання апеляційного суду на відсутність правовідносин між сторонами та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування коштів, є неправильними, а такі висновки суду повинні бути спростовані та скасовані.

Оскількисудові рішення у частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не оскаржуються, тому, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, у цій частині колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд апеляційної інстанції, у порушення статей 89, 263-265 ЦПК України, не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, належно не встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, характеру спірних правовідносин та позовних вимог, що призвело до відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 400 грн (4 000 - за вимогу про стягнення гарантованої суми відшкодування та 400 грн - за вимогу про відшкодування моральної шкоди).

Отже, документально підтверджені судові витрати у розмірі 4 000 грн підлягають стягненню з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року скасувати.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року залишити в силі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк