П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/6538/18

Номер провадження 22-ц/804/1022/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Державне підприємство Донецький експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України

третя особа - директор Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр Карнаух Вадим Віталійович

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2019 року, у складі судді Шевченко О.А.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України, третя особа - директор Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр Карнаух В.В., про визнання дій та наказу незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

28 січня 2019 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій ОСОБА_4 просила накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 335496, , вул. Коржова,16 м. Мирноград Донецької області. Заява про забезпечення позову мотивована тим, що вжиття даного заходу забезпечення позову по справі №263/6538/18 гарантує реальне виконання позитивно прийнятного на її користь рішення суду від 02 грудня 2011 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, задовольнивши клопотання про забезпечення позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 просить ухвалу про відмову у забезпеченні позову залишити без змін, посилаючись на те, що вона відповідає вимогам процесуального права. Вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки вдруге подає заяву про забезпечення позову та оскаржує судове рішення про відмову у задоволенні заяви в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала скаргу, заперечення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що зазначений рахунок належить саме відповідачеві, а також, що на цьому рахунку є грошові кошти, на які позивач просить накласти арешт. Заявником не наведені обставини, за яких буде неможливим виконання рішення суду.

З висновком суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову не можна не погодитися.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_4 заявила вимоги про визнання незаконними дій відповідача та наказу від 23 лютого 2018 року, в частині звільнення з посади 26 березня 2012 року; просила змінити дату звільнення на 11 липня 2014 року, стягнути грошову суму 227 460 грн. з урахуванням індексації у розмірі середнього заробітку за період з 06 січня 2010 року до 11 липня 2014 року за вимушений прогул, відшкодувати моральну шкоду за невиконання рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 02 грудня 2011 року в розмірі 592 920 грн.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За змістом п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову (суд, суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з*ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У даному випадку є неможливим забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти оскільки позивачкою не надано належних та достовірних доказів того, що зазначений нею рахунок належить саме відповідачу, а також, що на останньому маються грошові кошти, на які вона просить накласти арешт. Крім того, захід забезпечення, який ОСОБА_4 просить застосувати ніяк не пов'язаний з предметом даного позову, а необхідний, як було зазначено нею для виконання рішення суду від 02 грудня 2011 року, яке не є предметом розгляду спору, що виник між сторонами у даній справі у травні 2018 року.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для переоцінки наведених судом обґрунтувань відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 15 квітня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Зайцева

Т.Б. Ткаченко