Провадження № 2/127/4768/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Сегеді Т.Й.,

з участю: представників позивача адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Вінницяметалопостач» про стягнення безпідставно сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Вінницяметалопостач» про стягнення безпідставно сплачених коштів, мотивуючи його тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2013 р. ПАТ «Вінницяметалопостач» (тепер ТДВ «Вінницяметалопостач») продав, а ОСОБА_4 придбала нежитлову будівлю літери «И» загальною площею 7,6 кв.м., частини споруди №3, споруди №4, що складає 2/25 частки комплексу виробничих будівель та споруд по вул. Київській, 78 м. Вінниці.

Згідно п. 4 договору купівлі-продажу усе нерухоме майно продавця знаходиться на орендованих земельних ділянках, згідно договору оренди земельної ділянки від 04.02.2005 року та угоди (новації) про внесення змін (доповнень) до договору оренди від 26.02.2013, укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач», правонаступником якого є ТДВ «Віницяметалопостач» та Вінницькою міською радою. Будівля літери «И» знаходиться на земельній ділянці площею 0,1611га, кадастровий номер :01:011:0079; споруда №3 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082; споруда №4 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082.

Відповідно до п. 10 вищевказаного договору купівлі-продажу покупець зобов'язується оформити свої права на земельні ділянки, на яких знаходяться куплені ним будівлі та споруди, а продавець зобов'язується надати покупцю всі необхідні для цього документи. До оформлення своїх прав землю покупцем, він зобов'язується компенсувати на підставі виставлених рахунків всі витрати продавця, пов'язані з орендою землі, на якій знаходяться придбані покупцем будівлі і споруди.

Отже, за період з моменту укладення договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року позивач мав компенсувати відповідачу на підставі вставлених ним рахунків витрати, пов'язані з орендою землі, на якій знаходиться придбані ним будівлі споруди.

При укладені договору купівлі-продажу, продавець (відповідач) запевняв, що надасть усі документи необхідні для оформлення права на земельні ділянки. Сторонами було погоджено розумний строк на виконання обов'язку продавця, не більше одного року з моменту укладення договору купівлі-продажу, однак фактично відповідач не виконував свого обов'язку більше 3-х років. За цей період позивач компенсував йому витрати, пов'язані з орендою землі, на підставі рахунків, які виставлялись відповідачем, що підтверджується судовим рішенням по справі №127/7360/16-ц.

У березні 2016 року позивач зрозумів, що відповідач не зможе виконати свого обов'язку щодо надання йому документів необхідних для оформлення права на землю, оскільки, в ході судових справ було встановлено, що зазначені у договорі купівлі -продажу земельні ділянки не виділені в натурі, не розмежовані та на них відсутня будь-яка документація, що підтверджено рішенням господарського суду Вінницької області від 25.04.2017 року справа № 902/213/17. Крім того зазначеним вище судовим рішенням договір оренди земельної ділянки, укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач» та Вінницькою міською радою від 04.02.2005 року зі змінами та доповненнями було розірвано.

На вимогу ОСОБА_4 листом від 19.07.2018 року №183 ДП ПАТ «НВК Світязь» було надано викопіювання зі схеми поділу земельних ділянок для виробничих потреб по вул. Київська, 78 у м. Вінниці, згідно якої площа земельної ділянки, яка запланована для відведення в користування ОСОБА_4 орієнтовно складає 5188 кв.м. На підставі даної схеми Вінницькою міською радою 13.08.2018 року було прийнято рішення №1310 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення». У відповідності до Додатку № 4 рішення BMP п.п. 19, 20 зазначено, що ОСОБА_4 для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємства, тобто, на належні їй об'єкти нерухомого майна виділяються ділянки площею 0,4422га, та 0,0770га на яких розташовані її об'єкти нерухомого майна.

ОСОБА_4 фактично використовувала земельну ділянку площею 0,519 га, а відповідач нараховував позивачу компенсацію витрат, пов'язаних з орендою землі виходячи із розрахунку площі земельної ділянки у розмірі 0,6403 га.

За період з дати укладення договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року по квітень 2016 року позивачем було сплачено виставлені рахунки відповідача, із розрахунку користування земельною ділянкою розміром 0,6403га, що на 0,1213га перевищує розмір земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивача.

Починаючи з січня по грудень 2014 року сума компенсації без ПДВ становила 10138,51 грн. Після проведеної відповідачем індексації розмір компенсації у 2015 році без ПДВ становив 11511,86грн. В 2016 році розмір компенсації без урахування ПДВ дорівнював 16496,49грн.

А відтак, відповідачем без належних правових підстав було отримано кошти від позивача за 0,1213 га в період з січня 2014 року по квітень 2016 року включно.

За вказаний період відповідачем безпідставно було отримано компенсацію в сумі, що дорівнює 61718,56 грн., що підтверджується наданим розрахунком.

В силу норм ст. 261 ЦК України позивач вважає, що перебіг строку щодо повернення безпідставно отриманих сум відповідачем по оплаті рахунків по компенсації витрат, пов'язаних з орендою землі розпочався з 19.07.2018 року (дата листа ТДВ НВК «Світязь»).

Враховуючи те, що відповідач безпідставно користувався коштами в сумі 61718,56 грн, тому позивачем на підставі норм ст. 1214 ЦК України нараховані проценти в сумі 3123,97грн.

22.10.2018 року на адресу ТДВ «Вінницяметалопостач» позивачем було направлено досудову вимогу щодо повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 61718,56грн. та попереджено про нарахування процентів за користування чужими коштами на підставі ст. 1214 ЦК України у разі незадоволення вимог позивача в позасудовому порядку, але дана вимога залишилася без відповіді. В звязку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представники позивача адвокати ОСОБА_5, ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Представник відповідача директор ТДВ «Вінницяметалопостач» ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення позовних вимог, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 37, 38).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року ПАТ «Вінницяметалопостач» (тепер ТДВ «Вінницяметалопостач») продав, а ОСОБА_4 придбала нежитлову будівлю літери «И» загальною площею 7,6 кв.м., частини споруди №3, споруди №4, що складає 2/25 частки комплексу виробничих будівель та споруд по вул. Київській, 78 в м. Вінниці (а.с. 10).

Згідно п. 4 договору купівлі-продажу усе нерухоме майно продавця знаходиться на орендованих земельних ділянках, згідно договору оренди земельної ділянки від 04.02.2005 року та угоди (новації) про внесення змін (доповнень) до договору оренди від 26.02.2013, укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач», правонаступником якого є ТДВ «Віницяметалопостач» та Вінницькою міською радою. Будівля літери «И» знаходиться на земельній ділянці площею 0,1611га, кадастровий номер :01:011:0079; споруда №3 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082; споруда №4 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082.

Отже, вказані вище обєкти нерухомого майна відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.02.2005 року перебували на орендованій відповідачем у Вінницької міської ради земельній ділянці, за користування якою відповідач сплачував орендну плату згідно вказаного договору оренди.

З пояснень представників позивача та зі змісту позовної заяви, суд встановив, що позивач ОСОБА_4 за період з дати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2013 року по 2016 рік сплачувала виставлені відповідачем ТДВ «Віницяметалопостач» рахунки за користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані нею обєкти нерухомого майна. Вказані обставини також не заперечував в судовому засіданні директор ТДВ «Віницяметалопостач» ОСОБА_3

Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2013 року позивач ОСОБА_4 зобов?язалася оформити свої права на земельні ділянки, на яких знаходяться придбані нею будівля та споруди. До оформлення своїх прав на землю позивач ОСОБА_4 зобов?язалася компенсувати на підставі виставлених рахунків усі витрати продавця ПАТ «Вінницяметалопостач», пов?язані з орендою землі, на якій знаходяться придбані позивачкою ОСОБА_4 будівлі та споруди.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.04.2017 року розірвано договір оренди земельної ділянки укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач» та Вінницькою міською радою від 04.02.2005 року зі змінами та доповненнями, який зареєстровано в Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» від 12.08.2005 за №71. Судові витрати та судовий збір в сумі 1600 грн. покладено на відповідача (а.с. 11-14).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.09.2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТДВ «Вінницяметалопостач» неоплачену компенсацію за користування земельною ділянкою за березень 2016 р. в розмірі 8226,03 грн., за квітень 2016 р. в розмірі 16496,49 грн., а також 388,18 грн. і 1378,00 грн. судового збору. В решті позову (стягнення 52746,55 грн. компенсації ПДВ, компенсації витрат з водовідведення в розмірі 1152,49 грн., 9142,57 грн. пені) відмовлено (а.с. 15-16).

Згідно листа ТДВ «Науково-виробнича компанія «Світязь» №183 від 19.07.2018 року щодо розміру площі земельної ділянки, яка запланована для відведення в користування ОСОБА_4, позивачку повідомлено, що у відповідності до схеми розподілу території ПАТ «Вінницяметалопостач», розташованого по вул. Київській, 78 у м. Вінниці, площа земельної ділянки становить 5188 кв.м. (а.с. 17-18).

Рішенням 32 сесії 7 скликання Вінницької міської ради №1310 від 23.08.2018 року надано позивачці ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в оренду), розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 78, орієнтовною площею 0,4420 га та 0,0770 га, на якій розташовані належні заявнику обєкти нерухомого майна, для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за рахунок земель комунальної власності (а.с. 19, 20 та на звороті).

22.10.2018 року на адресу ТДВ «Вінницяметалопостач» позивачем ОСОБА_4 було направлено досудову вимогу щодо повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 61718,56грн. та попереджено про нарахування процентів за користування чужими коштами на підставі норм ст. 1214 ЦК України у разі незадоволення вимог позивача в позасудовому порядку (а.с. 25-27).

Станом на день подання ОСОБА_4 даного позову до суду, відповіді від відповідача нею не отримано, кошти не повернуті.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_4 посилалася на те, що вона використовувала за період з дати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2013 року по 2016 рік земельну ділянку, на якій розміщені дані обєкти, фактичною площею 0,519 га, але відповідачу безпідставно сплатила компенсаційні витрати в загальному розмірі 61718,56 грн., що повязані з орендою землі за площу землі, що на 0,1213 га перевищує розмір земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивача. Крім того, позивач вказувала, що відповідачем не виконано п. 10 договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року щодо обовязку ТДВ «Вінницяметалопостач» надати ОСОБА_4 усі необхідні документи для оформлення останньою своїх прав на земельну ділянку, а тому на думку позивачки нарахування відповідачем компенсаційних витрат, повязаних з орендою землі на площу землі в більшому розмірі ніж за ту, яка перебуває у фактичному користуванні позивачки, є необґрунтованим. З викладених підстав та з посиланням на ст. 1212 ЦК України позивач вважає, що відповідачем безпідставно отримані кошти в розмірі 61718,56 грн., а тому відповідач зобовязаний також сплати позивачу проценти за користування чужими коштами в сумі 3123,97 грн. згідно наданого розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

У постанові від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс15 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що кондиційне зобов'язання виникає за наявності таких умов 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

Набуття однією із сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року в справі №6-88цс13.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним, обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (ст. 21 цього Закону).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 20.12.2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Вінницяметалопостач» (тепер ТДВ «Вінницяметалопостач») було укладено договір купівлі-продажу відповідно до умов якого ОСОБА_4 придбала нежитлову будівлю літери «И» загальною площею 7,6 кв.м., частини споруди №3, споруди №4, що складає 2/25 частки комплексу виробничих будівель та споруд по вул. Київській, 78 в м. Вінниці.

Усе нерухоме майно продавця знаходиться на орендованих земельних ділянках, згідно договору оренди земельної ділянки від 04.02.2005 року та угоди (новації) про внесення змін (доповнень) до договору оренди від 26.02.2013, укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач», правонаступником якого є ТДВ «Віницяметалопостач» та Вінницькою міською радою. Будівля літери «И» знаходиться на земельній ділянці площею 0,1611га, кадастровий номер :01:011:0079; споруда №3 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082; споруда №4 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082.

Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2013 року позивач ОСОБА_4 зобов?язалася оформити свої права на земельні ділянки, на яких знаходяться придбані нею будівля та споруди. До оформлення своїх прав на землю позивач ОСОБА_4 зобов?язалася компенсувати на підставі виставлених рахунків усі витрати продавця ПАТ «Вінницяметалопостач», пов?язані з орендою землі, на якій знаходяться придбані позивачкою ОСОБА_4 будівлі та споруди.

З пояснень представників позивача та зі змісту позовної заяви, суд встановив, що позивач ОСОБА_4 за період з дати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2013 року по 2016 рік сплачувала виставлені відповідачем ТДВ «Віницяметалопостач» рахунки за користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані нею обєкти нерухомого майна. Вказані обставини також не заперечував в судовому засіданні директор ТДВ «Віницяметалопостач» ОСОБА_3

Отже, враховуючи викладені вище норми права, надані сторонами докази та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд встановив, що договір купівлі-продажу від 20.12.2013 року має статус укладеного, недійсним судом не визнаний, тому суд вважає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 сплачувала відповідачу компенсаційні витрати за користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані нею обєкти нерухомого майна у відповідності до умов договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року.

Суд вважає, що лист ТДВ «Науково-виробнича компанія «Світязь» №183 від 19.07.2018 року щодо розміру площі земельної ділянки, яка запланована для відведення в користування ОСОБА_4, рішення 32 сесії 7 скликання Вінницької міської ради №1310 від 23.08.2018 року про наданння ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в оренду), розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 78, орієнтовною площею 0,4420 га та 0,0770 га, на якій розташовані належні заявнику обєкти нерухомого майна, для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, лише фіксують площу земельної ділянки, якою користується позивачка і прагне її виділення на своє імя у певний час, тобто станом на 2018 рік і не змінює умов договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу від 20.12.2013 року, який є укладеним і недійсним судом не визнаний, не містить в собі умов, за яких у ОСОБА_4 виникає обовязок компенсувати витрати відповідачу ТДВ «Віницяметалопостач» лише за площу земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4, натомість умови даного договору (п. 10) вказують на обовязок ОСОБА_4 компенсувати на підставі виставлених рахунків всі витрати відповідача ТДВ «Віницяметалопостач», повязані з орендою землі, на якій знаходяться придбані ОСОБА_4 будівлі і споруди.

В свою чергу, згідно п. 4 договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року придбані позивачкою ОСОБА_4 будівля літери «И» знаходиться на земельній ділянці площею 0,1611га, кадастровий номер :01:011:0079; споруда №3 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082; споруда №4 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер :01:011:0082 і вказані земельні ділянки орендовані ПАТ «Вінницяметалопостач» згідно договору оренди земельної ділянки від 04.02.2005 року та угоди (новації) про внесення змін (доповнень) до договору оренди від 26.02.2013, укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач», правонаступником якого є ТДВ «Віницяметалопостач» та Вінницькою міською радою.

Також позивачем не надано суду належних доказів ухилення відповідача ТДВ «Віницяметалопостач» від обовязку надати ОСОБА_4 усі необхідні документи для оформлення своїх прав на земельні ділянки, на яких знаходяться куплені нею будівлі та споруди.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 3, 526, 599, 610, 627-629, 1212, 1214 ЦК України, ст. 206 ЗК України, ст. ст. 2, 10-13, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Вінницяметалопостач» про стягнення безпідставно сплачених коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2019 року.

Суддя: