Провадження № 22-ц/801/761/2019
Головуючий у суді 1-В.В. ОніщукоС.К. Медвецькийї Сичук М. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокуСправа № 127/19723/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року, постановлене в складі судді Сичука М.М. о 11:36 год, в залі суду,

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів.

Позов мотивований тим, що 28.09.2002 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Вінницьким відділом РАГС, актовий запис № 2118.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір'ю і перебувають на її утриманні.

Згідно свідоцтва відділу ДРАЦС Вінницького МУЮ від 25.01.2008 року, актовий запис № 96, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.06.2007 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_7, на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 29.05.2007 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначає, що в період з травня 2007 року по липень 2016 відповідач взагалі аліменти не сплачував, потім сплачував періодично і в довільних сумах. Станом на липень 2018 року заборгованість по сплаті аліментів за період з травня 2007 року по липень 2018 року становить 89756,05 грн.

21 листопада 2018 року ОСОБА_3 подала заяву про відмову від позовних вимог про стягнення боргу зі сплати аліментів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2018 року прийнято відмову позивача ОСОБА_3 від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості по виплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 89759 гривень 05 копійок.

Також, ОСОБА_3 подала заяву про збільшення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені по виплаті аліментів, у якій просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 91797,72 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відповідач є одруженим, має на утриманні дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4. Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Вінницької області від 25.09.2013 року, ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також, як вбачається з матеріалів справи, на підставі ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2012 року та 18.04.2014 року видавався дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів. При цьому відповідач, починаючи з липня 2016 року почав погашати заборгованість, а на час ухвалення рішення суду про стягнення пені по сплаті аліментів фактично заборгованість, яка існувала у відповідача по сплаті аліментів, погашена в повному обсязі. Вказані обставини суд вважав такими, що дають підстави для зменшення розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу у якій зазначає про неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема позивач у апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам, не досліджувалось судом і питання майнового стану боржника, а тому на думку скаржника відсутні правові підстави для зменшення розміру пені на підставі ч. 2 ст. 196 СК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 91797 грн. 72 коп.

На апеляційну скаргу подано відзив представником відповідача, у якому зазначено, що прострочення по виплаті аліментів сталося не з вини ОСОБА_4 і останній на даний час сумлінно виконує свій обов'язок по сплаті аліментів, тому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 28.09.2002 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Вінницьким відділом РАГС, актовий запис № 2118.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

25.01.2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 96, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 01.02.2008 року.

Після розірвання шлюбу між сторонами, діти проживають разом з матір'ю і перебувають на її утриманні.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.06.2007 року було стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_7, на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 29.05.2007 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Постановою державного виконавця від 01.10.2007 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3048 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 20067290, підписаного державним виконавцем Тіміною І.В. видно, що ОСОБА_4 було сплачено аліментів в сумі 32706,44 грн., і станом на 01.08.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 89756,05 грн.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - з дня подання такої заяви.

За змістом частин 1 та 3 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч.1 ст.196 ЦПК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відтак, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до висновків Великої Палати ВС, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред'явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред'явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

При розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд правильно вважав за необхідне виходити з розрахунків заборгованості по аліментах, складених державними виконавцями станом на 01 серпня 2018 року відповідно до ч.3 ст. 195 СК України (а.с. 14).

Згідно із вказаними розрахунками розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 станом на 01 серпня 2018 року становить 89756,05 грн.

Отже, станом на 01 серпня 2018 року пеня за несвоєчасну сплату аліментів вираховується у розмірі 1% від суми заборгованості по аліментах, помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість та шляхом додавання пені за кожен місяць і складає 1725276,52 грн. (а.с. 57-62).

При цьому слід врахувати, що за правилами ч. 1 статті 196 СК України, розмір пені не може перевищувати загального розміру заборгованості по аліментах, а тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 89756,05 грн. пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі, що відповідає розміру боргу відповідача по сплаті аліментів, відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку, станом на 01 серпня 2018 року.

Позовні вимоги про стягнення пені саме в розмірі 91797 грн. 72 коп. задоволенню не підлягають оскільки, такий розмір боргу зі сплати аліментів документально не підтверджений та спростовується розрахунком державного виконавця.

В свою чергу відповідач не надав суду заперечень щодо вказаного розрахунку пені зі сплати аліментів, визнав факт заборгованості зі сплати аліментів, але вважав, що розмір пені підлягає зменшенню з урахуванням його матеріального та сімейного стану.

Однак, на підтвердження цих доводів, ОСОБА_4 взагалі не надав доказів про майновий стан, що давали б підстави для зменшення розміру пені.

Доводи ОСОБА_4 про те, він не знав про існування заочного рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 27 червня 2007 року, а про існування боргу зі сплати аліментів він дізнався лише у 2016 році від державного виконавця, не заслуговують на увагу, оскільки згідно із повідомленням про вручення рекомендованого відправлення, ОСОБА_4 отримав копію зазначеного рішення суду 17 липня 2007 року (а.с. 105, 106).

Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що борг зі сплати аліментів утворився не з його вини, оскільки ОСОБА_4 зобов'язаний матеріально утримувати своїх дітей з народження і до досягнення ними повноліття у відповідності до ст. 80 Сімейного кодексу України

Відхиляючи доводи ОСОБА_4 про наявність підстав для зменшення розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, колегія суддів виходить з того, що стягнення пені за несплату аліментів є заходом відповідальності, спрямованим насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобов'язання платником аліментів.

Тобто, вирішуючи питання щодо розміру неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, колегія суддів виходить насамперед з інтересів дітей, оскільки батько виконує свій обов'язок по утриманню дітей неналежним чином, аліменти не сплачував майже 10 років, і внаслідок чого діти не отримували відповідного матеріального забезпечення з боку відповідача.

Висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, доцільним зменшити відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір пені до 20000,00 грн., є помилковим, оскільки документально не підтверджується, а в силу вимог процесуального закону рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 89756,05 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 897,56 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1346,34 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 89756 (вісімдесят дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят шість) гривень 05 (п'ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 897,56 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1346,34 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук