печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

справа № 757/69276/17-Ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація

відповідач 2: ОСОБА_2

відповідач 3: ОСОБА_3

відповідач 4: ОСОБА_4

третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним розпорядження, свідоцтва про право власності та договору дарування,

представник позивача ОСОБА_14

представник відповідача 4 - ОСОБА_11

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 1928 від 25.10.1995 р. та виданого на його підставі свідоцтва від 25.10.1995 р. про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , визнання недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Чіріч О.А. 20.02.2001 р. за реєстровим № 5с-100.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.1995 року позивач, користуючись своїм правом, передбаченим Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-ХІІ, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Держжитлокомнгоспу від 15.09.1992 р. № 56, звернувся із заявою до відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про приватизацію вказаної квартири у спільну сумісну власність. Проте, розпорядженням відповідача - 1 від 25.10.1995 р. № 1928 вказану квартиру надано у приватну спільну часткову власність, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на зазначене житло та відповідно до якого право спільної часткової власності набули позивач ОСОБА_5 , його дружина - ОСОБА_6 та мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , кожному з них належало по 1/3 частині спірної квартири, у зв`язку з чим відповідачем - 1 було грубо порушена процедура приватизації спірної квартири, що призвело до позбавлення позивача права реалізувати своє право у відповідний спосіб, зокрема, приватизувати спірну квартиру у спільну сумісну власність, в яку він був вселений на підставі ордера на житло, як наймач. Крім того, спірна квартира була передача у спільну часткову власність трьох осіб, одна з яких, а саме - ОСОБА_7 не була членом сім`ї наймача у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу УРСР, тому не мала жодного права брати участь у приватизації житла. За вказаних обставин вважає, що порушені його майнові права, як наймача та в подальшому, як співвласника спірної квартири. Крім того, 20.02.2001 року ОСОБА_7 подарувала свою частину спірної квартири ОСОБА_6 , що підтверджується договором дарування від 20.02.2001 року та оскільки порядок набуття у власність квартири було порушено, остання не мала правових підстав розпоряджатися даною частиною спірної квартири, зокрема, укладати договір дарування. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого права власності.

Ухвалою суду від 21.11.2017 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме для сплати по 640 грн. судового збору за дві вимоги немайнового характеру та зазначення місця реєстрації проживання або перебування, або адреси постійної роботи відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 19).

Після усунення недоліків позовної заяви (а.с. 23-29) ухвалою суду від 16.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.04.2018 року (а.с. 40).

17.04.2018 року від представника відповідача 1 - ОСОБА_9 надійшли заперечення з письмовими доказами на позовну заяву (а.с. 43-52), відповідно до яких Печерська районна в м. Києві державна адміністрація не є належним відповідачем у даній справі і заперечує щодо задоволення позовних вимог, одночасно просив розглядати справу без їх представника.

Ухвалою суду від 18.04.2018 року витребувано у Шостій Київській державній нотаріальній конторі документи, а саме: спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 65).

03.05.2018 року від представника третьої особи - Чумакової М.В. надійшли письмові пояснення на позовну заяву, згідно з якими розгляд справи залишила на розсуд суду, одночасно просила розглядати справу за відсутності представника третьої особи, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства (а.с. 84-85).

Ухвалами суду від 08.06.2018 року, від 05.09.2018 року витребувано у Шостій Київській державній нотаріальній конторі спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , та Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі ( АДРЕСА_3 ) дані щодо спадкоємців після смерті відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 101, 109).

Ухвалою суду від 19.03.2019 року витребувано у Шостій Київській державній нотаріальній конторі спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 134).

07.05.2019 року на виконання вимог ухвали суду від Шостої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 873/2009 щодо майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 139-201).

Ухвалою суду від 11.06.2019 року у справі замінено відповідача ОСОБА_8 на його правонаступника ОСОБА_2 (а.с. 206).

Ухвалою суду від 23.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2019 року (а.с. 222).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представника відповідача 1 - Бабій П. в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за відсутності представника.

Відповідач 2 - ОСОБА_2 до суду не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Відповідач 3 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.

Представник відповідача 4 - ОСОБА_11 в судовому засіданні також позовні вимоги не визнав та заперечив щодо задоволення позову.

Представник третьої особи - Чумакова М.В. в судове засідання не з`явилась, у письмових поясненнях на позовну заяву просила розгляд справи проводити за відсутності представника.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено судом, 31.07.1987 року відділом ЗАГС Печерського району м. Києва зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , актовий запис № 676 (а.с. 144).

22.09.1995 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , що він займає разом з членами сім`ї на умовах найму та при оформленні квартири у спільну часткову власність просив передбачити розподіл долі власності між членами сім`ї у рівному співвідношенні. Вказана заява була підписана позивачем ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (рідна мати ОСОБА_6 ) (а.с. 11).

На підставі поданої заяви та довідки про склад сім`ї наймача (а.с. 12), 25.10.1995 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації було видано розпорядження № 1928 про передачу уповноваженому власнику квартири у приватну спільну часткову власність (а.с. 9).

У цей же день відділом приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації м. Києва видано свідоцтво про право власності на житло, у відповідності до якого ОСОБА_1 та члени його сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_7 набули у власність в рівних долях квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 107).

У подальшому, 20.02.2001 року між ОСОБА_7 (даруватель) та ОСОБА_6 (обдарована) укладено договір дарування 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Чіріч О.А., за реєстровим № 5с-100 (а.с. 153).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с. 142).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 29.10.2010 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , звернулись до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті їх матері ОСОБА_6 (а.с. 140-141).

Крім того, 08.09.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті його дружини ОСОБА_6 , а саме 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частини якої належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.10.1995 року та 1/3 якої належало на підставі договору дарування від 20.02.2001 року (а.с. 141).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер (а.с. 92).

Листом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області від 09.08.2018 року повідомлено, що на підставі заяви про прийняття спадщини, яка надійшла від імені сина померлого ОСОБА_2 , була заведена Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою спадкова справа № 03/2018 року до майна померлого ОСОБА_8 (а.с. 105).

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання на момент виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19.06.1992 р. за № 2482-ХІІ (надалі - Закон № 2482-ХІІ), а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 (далі - Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян від 15.09.1992 року № 56).

Як зазначено в преамбулі Закону № 2482-ХІІ метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Закон передбачає порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням на приватизацію, визначеним п.2 ст.2 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону в редакції, чинній на момент видачі оскаржуваних розпоряджень та свідоцтва, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

У відносинах приватизації положення Закону № 2482-ХІІ є спеціальними, тоді як відповідні положення ЖК УРСР в таких правовідносинах є нормами загальної дії.

Статтею 3 Закону № 2482-ХІІ передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 5, ч. ч. 2, 3 ст. 8 цього Закону в редакції, чинній на момент видачі оскаржуваних розпоряджень та свідоцтва, до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону № 2482-ХІІ в редакції, чинній на момент видачі оскаржуваних розпоряджень та свідоцтва, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та перелік документів, що підлягали оформленню, на момент отримання позивачем оспорювних розпорядження та свідоцтва у жовтні 1995 року був визначений Положенням, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, із змінами та доповненнями, внесеними наказом Держжитлокомунгоспу України №72 від 05.08.1994 року.

Згідно з п. 2 цього Положення, передачі у власність громадян підлягали квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовувались громадянами на умовах найму.

Пунктом 18 Положення було визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), повинен був звернутись в орган приватизації або до створеного ним підприємства для оформлення документів, де одержував бланк заяви згідно з додатками 2, 3 до Положення та необхідну консультацію.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин брав на підприємстві, що обслуговувало жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення за встановленою у додатках 4, 5 до Положення формою (п.20 Положення).

Пунктом 21 Положення було визначено, що в такій довідці вказувались члени сім`ї наймача, які були прописані та мешкали разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігалось право на житло.

Під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 11.07.2012 року зміст якої полягає в наступному:

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

З аналізу зазначених правових норм слідує висновок, що закон розмежовує поняття право члена сім`ї на користування житловим приміщенням та право такої особи на приватизацію житлового приміщення, оскільки перше виникає безпосередньо при вселенні, якщо тільки не було угоди про інший порядок користування жилим приміщенням, а друге, безпосередньо пов`язане із фактом постійного проживання в житловому приміщенні.

Тому, право на приватизацію житлового приміщення безпосередньо залежить від того, чи було таке житлове приміщення постійним місцем проживання особи, що узгоджується з положеннями ст. 5 Закону № 2482-ХІІ.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої житлово-експлуатаційною організацією № 1401 Державним комунальним підприємством Харківського району м. Києва від 29.09.1995 року № 445, ОСОБА_7 постійно проживала в АДРЕСА_5 , у період з 30.06.1972 року по 14.05.1992 рік (а.с. 50).

Відповідно до пояснювальної записки від 18.10.1995 року ОСОБА_7 з травня 1993 року проживала разом із своєю донькою ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (а.с. 51).

Крім того, як вбачається з розрахунку площі квартири (будинку), що безоплатно приватизується, який передує прийняттю рішення про приватизацію від 25.10.1995 року № 1928, та який підписаний наймачем, що приватизує квартиру (будинок) ОСОБА_1 , він здійснений на трьох мешканців квартири,з урахуванням житлових чеків (а.с. 46).

При цьому, керівником підприємства по обслуговуванню житла відповідно до п. 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» у заяві про передачу в приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 був засвідчений підпис наймача ОСОБА_1 та повнолітніх членів сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_12 була тією особою, яка в силу Закону № 2482-ХІІ та Положення № 56, мала право на приватизацію спірної квартири як особи, яка постійно проживає в квартирі разом з наймачем та як член сім`ї наймача в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України.

Твердження позивача, що відповідачем 1 була порушена процедура приватизації спірної квартири шляхом передачі квартири в спільну часткову власність позивача та членів сім`ї наймача, а не в спільну сумісну власність, що позбавило його права реалізувати своє право у відповідний спосіб, суд не бере до уваги, як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, як вбачається із заяви про передачу в приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , наймач ОСОБА_1 просив при оформленні квартири у спільну часткову власність передбачити розподіл долі власності між членами сім`ї у рівному співвідношенні та уповноваженим власником квартири зазначити його.

Отже, приватизація квартири АДРЕСА_1 була здійснена відповідно до діючих на момент приватизації квартири норм Закону № 2482-ХІІ та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян від 15.09.1992 року № 56 і на підставі поданих квартиронаймачем ОСОБА_1 документів, що спростовує факт порушення законних прав та інтересів позивача на право власності.

Крім того, як встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2012 року у справі № 2-3042/11, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2012 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_13 , за участі третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Радіонової Лідії Іванівни, відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, свідоцтва про право власності на житло, договору дарування частини квартири, яка є спільною власністю, та щодо зміни умов її приватизації (а.с. 193-198).

Вказаним рішенням суду від 02.12.2012 року встановлено, що приватизація займаного ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 приміщення відбулась відповідно до вимог чинного законодавства, без порушень прав позивача ОСОБА_1 та квартира АДРЕСА_1 була приватизована за заявою усіх зареєстрованих та проживаючих в ній осіб, за їх спільною згодою, з визначенням рівності часток.

Крім того, встановлено помилковість тверджень позивача про необхідність отримання ОСОБА_6 , його згоди на укладення договору дарування, оскільки в даному випадку обдарована приймала безоплатно в дар майно, а не відчужувала спільне майно подружжя, відтак порушень прав позивача ОСОБА_1 під час здійснення приватизації та укладення договору дарування не відбулось.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Обставини, на які посилається позивач, не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовним вимог в частині визнання недійсним розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 1928 від 25.10.1995 р. та виданого на його підставі свідоцтва від 25.10.1995 р. про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання недійсними розпорядження про приватизацію нерухомого майна та свідоцтва про право власності на житло, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування від 20.01.2001 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що був посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Чіріч О.А., за реєстровим № 5с-100, яка є похідною від двох перших позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу за рахунок відповідачів не компенсуються.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян від 15.09.1992 р. № 56, ст. 317, 319, 321 ЦК України та ст. 12, 13, 19, 81, 82, 141, 158, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним розпорядження, свідоцтва про право власності та договору дарування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач 1: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація: 01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 15,

відповідач 2: ОСОБА_2 : АДРЕСА_7

відповідач 3: ОСОБА_3 : АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

відповідач 4: ОСОБА_4 : АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д,

Суддя О.В.Батрин