Єдиний унікальний номер 227/705/19 Номер провадження 22-ц/804/1253/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Новікової Г.В., Будулуци М.С.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_2

боржник:ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2019 року, повний текст якої складено суддею Любчик В.М. м. Добропілля в приміщенні Доб-ропільського міськрайонного суду Донецької області 06 березня 2019 року, час постанов-лення ухвали суду не зазначено -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернулася заявниця ОСОБА_2 із заявою до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заяви зазначила, що з 2010 року по 2019 рік проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина, від цього союзу народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії № 1-НО № 431658, виданого виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області 27.10.2011 року. В графі «батько» зазначений боржник ОСОБА_3, який добровільно допомогу на утримання дитини не надає. Оскільки дитина проживає та знаходиться на її утриманні, просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів доходу, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2019 року у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини відмовлено.

20 березня 2019 року не погодившись з ухвалою суду, заявниця ОСОБА_2 по-дала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у видачі судового наказу про стягнення аліментів на підставі ненадання нею документів що підтверджують факт спільного проживання з дитиною та перебування сина саме на її утриманні, оскільки при подачі заяви до суду першої інстанції, нею були долучені відповідні документи.

Боржник не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено пові-домлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскар-жені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: відмови у видачі судо-вого наказу.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали су-ду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд цієї справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіри-вши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вва-жає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтова-ність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено.

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? всіх видів доходу платника аліментів щомі-сячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду та до досягнення ним повноліття.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зая-ва подана з порушенням вимог п.4 ч.3 ст. 163 ЦПК України, оскільки заявницею не додано жодних доказів того, що спільна дитина заявниці та боржника перебуває саме на утриманні ОСОБА_2, а з матеріалів заяви неможливо встановити, з ким проживає спільна дитина та на утриманні кого з батьків вона перебуває.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з на-ступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_2 долучила довідку, видану виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Доб-ропілля про склад сім'ї № 1117 від 19.02.2019 року, з якої вбачається факт спільного про-живання заявниці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 з підстав ненадан-ня нею доказів на підтвердження того факту, з ким саме проживає дитина, з нею чи борж-ником, та на чиєму утриманні перебуває дитина, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що і заявник ОСОБА_2, і боржник ОСОБА_3, проживають за однією адресою: Донецька область, м. Білозерське, м. Добропілля, вул. Шахтарської Слави, 7/21. Зокрема, факт реєстрації місця проживання заявника і боржника за однією адресою також підтверджується доданими до заяви копіями їхніх паспортів (а.с. 2-3, 6-7), тобто дитина ОСОБА_5 проживає разом з батьками за однією адресою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою фор-мою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаче-них статтею 161 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платни-ка аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового на-казу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, на яку послався суд першої інстанції, до зая-ви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Судом встановлено, що заявницею до заяви про видачу судового наказу були дода-ні документи, що згідно вищенаведених норм підтверджують відсутність спорів щодо визначення походження дитини, а саме завірена належним чином копія Свідоцтва про народження серії № 1-НО № 431658, виданого виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області 27.10.2011 року, де в графі «батько» зазначений боржник ОСОБА_3О.(а.с.5).

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявницею подано належні докази того, що вимога про видачу судового наказу заявлена відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, якою передбачено те, що обов'язок по утриманню дитини (сплаті аліментів на дитину) належить боржнику, оскільки він є батьком дитини, а його батьківство підтверджене документами, визначеними нормою статті 121 СК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або част-ково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешко-джає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову у ви-дачі судового наказу про стягнення аліментів підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області 06 березня 2019 року про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бу-ти оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рі-шення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Г.В. Новікова

ОСОБА_7