Справа № 189/1613/18
07.02.2019 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області
Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чорної О.В.,
секретаря судового засідання Корхової М.Г.,
учасники судового провадження:
представник позивачки ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням,
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням, яким просила визнати відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням, розташованим за адресою: по вул. М. Грушевського, 43, смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області.
ОСОБА_4 мотивований тим, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 43 по вулиці М. Грушевського, смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, від 20.02.2007 року.
За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 01.09.2017 року відповідач. З того часу позивачка змушена сама нести усі витрати по утриманню домоволодіння, в тому числі сплачувати за спожиту електроенергію та газ.
Фактично, як відомо позивачці, відповідач проживає з 2017 року у м. Дніпро.
Відповідач не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги.
Позивач за браком коштів не в змозі сплачувати передбачені обовязкові платежі за комунальні та інші послуги за відповідача, який вже тривалий час не має потреби в користуванні домоволодінням.
Позивач посилається на ч. 1 ст.16 ЦК України згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і на ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним і ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Також позивач посилається на частину 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Жодної домовленості між позивачкою та відповідачем з цього приводу не існує.
Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання, пояснення, відзив на позов та заперечення до суду від нього не надходили. Третя особа надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, рішення винести на розсуд суду.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: вул. М. Грушевського, 43 смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.02.2007 року посвідченого державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_5, а також копією ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14058647 від 28.03.2007 (а. с. 8).
За відомостями наданими ЦНАП відділу з питань надання адміністративних послуг Покровської селищної ради Покровського району в Дніпропетровській області ОСОБА_3 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 27).
Відповідно до акту обстеження, складеного депутатом селищної ради ОСОБА_6, та членами комісії ОСОБА_4, ОСОБА_7, в будинку № 43 по вул. М. Грушевського, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, не проживає з 01.09.2017 року по теперішній час (копія акту, а. с. 10).
В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є рідним сином позивачки, але з 2017 року постійно проживає у м. Дніпро, і в смт Покровське вул. М. Грушевського 43 Покровського району Дніпропетровської області взагалі не приїздить. Позивачка є пенсіонеркою похилого віку, відповідач жодним чином не бере участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг.
Свідок ОСОБА_9 показала суду, що являється невісткою ОСОБА_2, проживає в одному домі з позивачкою 12 років. Проживаючи з позивачкою раніше, відповідач не працював, зловживав спиртними напоями, за комунальні послуги ніколи не сплачував. Десь два роки тому ОСОБА_3 поїхав до м. Дніпро, з того часу в будинку не проживає, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні будинку не допомагає.
Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є сусідкою позивачки, проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, знає позивачку та відповідача з 1972 року, відповідач завжди був на підпитку, вів не здоровий образ життя. Приблизно 2 роки тому поїхав до м. Дніпро та більше його вона у матері не бачила. В будинку проживає постійно позивачка, веде господарство та утримує будинок.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд встановив, що ОСОБА_3 не проживає у будинку за адресою: вул. М. Грушевського, 43 смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області тривалий час, з 2017 року, в утриманні будинку участі не бере, комунальні послуги не сплачує, отже, чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, і позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом з цих підстав, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації.
У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору, що є його правом, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, 3, 12, 13, 76-78, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд
Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, особою, яка втратила право на користування домоволодінням, а саме, житловим будинком, який знаходиться за адресою: вул. М. Грушевського, 43 смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження: вул. Центральна, 20 смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складений 15 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Чорна