КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4861/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року місто Київ

справа № 357/15905/17

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дубановської І.Д., повний текст рішення складено 17 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивачзвернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 липня 2007 року в розмірі 11272,10 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 578,36 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 6894,31 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3024,57 грн.; штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 524,86 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11 липня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначав, що банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як правонаступник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем були виконані платежі 20 березня 2015 року у сумі 1000 грн., 20 квітня 2015 року у сумі 100 грн. та 20 травня 2015 року у сумі 100 грн., тобто відповідно до ст.264 ЦК строк позовної давності був перерваний та почався знову.

Вказував, щовідповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Зазначав, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 Правил користування платіжною карткою, одночасно пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Зауважував, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та Правил надання банківських послуг і п5.8 Правил користування платіжною карткою.

Вказував, що позивачем надані належні та допустимі докази, якими він обґрунтовує свої вимоги та відповідачем ці докази не були спростовані.

На адресу Київського апеляційного суду 01 березня 2019 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому вона посилаючись на обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частииною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2007 року ОСОБА_2 було підписано заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, в якій міститься інформація про те, що остання ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилася з ними.

Також, ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між неюта банком договір, про що свідчить їїпідпис в заяві.

Відтак, між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася, про що розписалася у заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

За умовами вищевказаного договору відповідачу був наданий кредитний ліміт у сумі 250 грн., з базовою ставкою за кредитом 8,9% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1% та видано картку з НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно зп.2 Умов та Правил надання банківських послуг, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк обумовлений в договорі.

Відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти НОМЕР_1 (а.с.105) банк неодноразово змінював кредитний ліміт:

08 серпня 2007 року встановлено кредитний ліміт 250 грн.;

22 березня 2008 року встановлено кредитний ліміт 6100 грн.;

18 вересня 2008 року встановлено кредитний ліміт 10000 грн.;

27 грудня 2008 року встановлено кредитний ліміт 7300 грн.;

28 лютого 2009 року встановлено кредитний ліміт 7260 грн.;

08 квітня 2009 року встановлено кредитний ліміт 6420 грн.;

06 липня 2009 року встановлено кредитний ліміт 770 грн.;

15 вересня 2009 року встановлено кредитний ліміт 720 грн.;

01 березня 2010 року встановлено кредитний ліміт 580 грн.

Відповідач не заперечувала, що кредитна картка їй була видана.

Відповідно до виписки по картці НОМЕР_1, яка була надана самою ОСОБА_2 вбачається, що остання користувалась кредитним лімітом.

Згідно з п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за користування ним, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.5.5 вказаних Умов за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Пунктом 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, щопогашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення відсотків за кредитомщомісячно за минулий місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік), карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення до 25 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.105) строк дії картки, яка була видана відповідачу зазначено -липень2011 року.

Отже, останнім днем її дії є 31 липня 2011 року.

Таким чином, за умовами договору відповідач зобов'язалась повернути банку отриманий кредит, відсотки за ним, комісії та інші передбачені платежі не пізніше 31липня 2011 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв'язку із невиконанням умов договору банком нарахована відповідачу заборгованість за період з 11 липня 2007 року до 30 листопада 2017 року в загальному розмірі 11272,10 грн., що складається із:

заборгованості за кредитом - 578,36 грн.;

заборгованості по процентам за користування кредитом - 6894,31 грн.;

заборгованості за пенею та комісією - 3024,57 грн.;

штрафу (фіксована складова) -250 грн.;

штрафу (процентна складова) - 524,86 грн.

З відзивів поданих відповідачем, як на позовну заяву так і на апеляційну скаргу вбачається, що ОСОБА_2 заперечує проти нарахування вказаної заборгованості, оскільки вважає, що заборгованість нею погашена, банк не надав доказів отримання нею котів в розмірі 10000 грн., не мав права нараховувати щомісячну комісію за послуги банку, оскільки це заборонено законодавством про захист прав споживачів та «іздательску» комісію, яка умовами договору не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем отримувались кошти, які разом з нарахованими відсотками та іншими платежами передбаченими умовами договору вона мала повернути не пізніше 31 липня 2011 року.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 липня 2011 року відповідач ОСОБА_2 мала зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у ПостановіВеликої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором позивач мав право ставити питання про стягнення з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором (заборгованість по відсоткам, пені) за період з 11 липня 2007 року по день закінчення дії договору - 31 липня 2011 року.

При цьому, у позовній заявіПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив також стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за період з 01серпня 2011 року до 30 листопада 2017 року.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, то після 31 липня 2011 року позивач не міг такі відсотки нараховувати.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку відсотків нарахованих за період з 01 серпня 2011 року до 30листопада 2017 року задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно виписки наданої позивачем (а.с. 93-100) з 31 жовтня 2008 року банком нараховувалась «іздательська» комісія, яка умовами договору не передбачена, а, отже, позивач неправомірно зараховував сплачені відповідачем кошти на погашення боргу за нею.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, після 31 липня 2011 року відповідач здійснила погашення боргу в розмірі 1057,27 грн., а саме:

12 червня 2014 року - 557,27 грн.;

27 січня 2015 року - 100 грн.;

18 лютого 2015 року - 100 грн.;

20 березня 2015 року - 100 грн.;

20 квітня 2015 року - 100 грн.;

20 травня 2015 року - 100 грн.

Таким чином, заборгованість, яку мала сплатити відповідач на користь банку становить - 798,85 грн., що складається із: заборгованості за кредитом 578,36 грн., заборгованості за відсотками 220,49 грн.

В свою чергу, відповідачем сплачено 1057,27 грн., при цьому суд першої інстанції вірно врахував, що банк неправомірно нараховував «іздательську» комісію.

А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем по тілу кредиту та відсотках, яка була наявна на час закінчення строку дії картки, оскільки відповідачем в подальшому було сплачено 1057,27 грн., а нарахування пені, відсотків, комісії та штрафів після закінчення договору нормами ЦК України не передбачено, а відтак і підстав для їх стягнення немає.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафів є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст.264 ЦК України строк позовної давності у даній справі був перерваний та почався знову, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності колегія суддів не бере до уваги, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову є відсутність заборгованості відповідача перед банком, а не застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Щодо посилання позивача на наявність згоди позичальника з умовами кредитування, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_2 не заперечувала, що нею було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: