П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„21" травня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/3509/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/1212/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ПАТ «Дельта Банк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2019 року головуючого судді Литвиненко Н.В. із складанням повного тексту судового рішення 08 лютого 2019 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» ( далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 червня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 18 855 доларів США на період до 06 червня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,5% річних. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладеного з ОСОБА_2 договором поруки від 07 червня 2007 року. 30 червня 2010 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вказаним кредитним зобов`язанням. Однак , в порушення умов кредитного договору відповідач не повернув кредитні кошти, у зв`язку із чим станом на 26 травня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 676 460,17 грн., з яких: тіло кредиту - 263 888,43 грн., відсотки - 194 235,39 грн., комісія - 15 332,55 грн., пеня - 203 003,80 грн. ,яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів, а також судові витрати у розмірі 10 146,90 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2019 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» Веретюк О.А., що діє на підставі довіреності, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи . В обґрунтування доводів скарги зазначає, що оскільки 01 червня 2012 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області було ухвалено заочне рішення по справі про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості, рішення суду набрало законної сили, виконавчі листи були пред`явлені до виконання, 29 квітня 2013 року ухвалою суду заочне рішення скасовано, виконавче провадження закінчено, ухвалою від 27 червня 2013 року вищевказане рішення було залишено без розгляду, а залишення справи без розгляду не перешкоджає повторному поданню позовної заяви до суду, отже розпочався перерваний перебіг трирічної позовної давності 27 червня 2013 року, тому направлення до суду позовної заяви у червні 2016 року не виходить за межі цього строку. Зауважує, що представник банку неодноразово приймав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та безпосередньо у судових засіданнях, надавав додаткові докази, позовні вимоги є повними, оскільки до позовної заяви наданий розрахунок, що є суттєвою обставиною. Зі змісту наданих документів вбачається порядок нарахування заборгованості з посиланням на чинне законодавство та умови кредитного договору, де відображено динаміку виникнення та погашення заборгованості, відображено періоди нарахування суми до сплати, заборгованості , що дає можливість зробити висновок про наявність обставин простроченої заборгованості та вірності її розрахунку.

Відзив відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду,просили залишити апеляційну скаргу без задоволення ,рішення суду залишити без змін . Зокрема зазначили,що відповідно до умов кредитного договору № 391/ад-06-07-М» від 07 червня 2007 року, строк повернення кредиту та сплати процентів визначався шляхом сплати щомісячних платежів, остаточний строк повернення кредиту, сплати процентів по 06 червня 2013 року. По грудень 2009 року ОСОБА_1 щомісячні платежі за кредитом та плата за кредит вносились у повному обсязі та своєчасно. У січні 2010 року , коли ОСОБА_1 прибула до відділення ПАТ «Укрпромбанк» у м.Маріуполі, де оформлювався кредитний договір, для сплати чергового щомісячного платежу, від керівника відділення-Бублік Н. І.вона дізналась, що прийнято Національним банком рішення про ліквідацію банку, платежи від клієнтів не приймаються, і на які рахунки можливо буде сплачувати кредит, обіцяли повідомити пізніше. Не дочекавшись ані дзвінка, ані іншого повідомлення від банку ,через деякий час відповідач знову приїхала до відділення, та побачила, що відділення не працює, двері зачинені. У подальшому від ПАТ «Укрпромбанку» на її адресу так жодних повідомлень про те, на які рахунки сплачувати далі кредит, так і не надійшло. Умовами кредитного договору, а саме п.7.7, п.7.11 кредитного договору передбачено, що всі зміни і доповнення вносяться у письмовій формі, і повідомлення за цим договором також повинні надсилатись у письмовій формі.Але з січня 2010 року і далі на її адресу жодних повідомлень від ПАТ «Укрпромбанк» не надходило. Про переуступку ПАТ «Укрпромбанк» прав вимоги за кредитним договором, про нові номери рахунків банку, на які належить сплачувати платежі, ні від «Укрпромбанку», ні від ПАТ «Дельта Банк», жодних письмових повідомлень не надходило. У даному випадку має місце прострочення з вини кредитора і відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів,пені, комісії. Початок виникнення прострочених платежів - січень 2010 року.З цього часу кредитор дізнався про порушення своїх прав , з цього часу відповідно до положень ст.261ЦК України, починається перебіг позовної давності. Відповідно до положень ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Із позовом ПАТ «Дельта Банк» звернувся 02 червня 2016 року, тобто після спливу строків позовної давності. Також , ПАТ «Дельта Банк» змінив умови кредитування за кредитним договором від 07 червня 2007 року, направивши досудову вимогу від 29 березня 2012 року про дострокове виконання зобов*язань в повному обсязі протягом 5 днів з дня отримання. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, які були передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки позичальника судовим рішенням зобов`язано сплатити достроково всю суму боргу за кредитом, процентами, неустойкою.Частиною 1 статті 265 ЦК України встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Тому, з січня 2010 року почався перебіг позовної давності до кожних щомісячних платежів, а на підставі вимоги про дострокове повернення кредиту - з квітня 2012 року почався перебіг позовної давності для дострокового стягнення всієї заборгованості, який також сплив у квітні 2015року. Висновки суду щодо спливу строків позовної давності грунтуються на нормах чинного законодавства. Після квітня 2012 року у ПАТ «Дельта Банк» не було правових підстав для нарахування та стягнення процентів, комісії та неустойки, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів адвокат Крохмальова Л.П. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, у повному обсязі підтримала доводи відзиву,надала письмові пояснення ,відповідно яких зауважила,що відповідно до кредитного договору №391/ад-06-07-М2 від 07 червня 2007 року сума виданого кредиту складає 18 855дол.США, що за офіційним курсом ТОВ «Укрпромбанк» на цю дату було еквівалентно сумі 95 217,75грн. Але на автосалон потрібно було перерахувати суму не в доларах, а в гривнях, і тоді там же одразу банком була зроблена валюто-обмінна операція, про що свідчить банківська квитанція про валюто-обмінну операцію від 07 червня 2007 року про видачу ОСОБА_1 суми 94463,55грн.Таким чином, банком для надання кредиту було витрачено 95 217,75грн.Відповідно до умов кредитного договору- п.2.4.,2.7,2.10 повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 261,88 дол.США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. За період з дати укладення кредитного договору і до 13 січня 2010 року ОСОБА_1 сплачувала щомісячну суму платежу у розмірі не менше 261,88 дол.США, а коли мала можливість, то сплачувала і більше коштів з метою дострокового повернення кредиту. Про це свідчить квитанція від 30 листопада 2009 року про внесення коштів на часткове погашення кредиту в сумі 249,43дол.США, квитанція про сплату 13 січня 2010 року суми 490,35 дол.США на часткове погашення кредиту. Усі копії квитанцій про сплачені ОСОБА_1 платежи за кредитом з 07 червня 2007 року по 13 січня 2010 року надані до матеріалів справи . Таким чином ОСОБА_1 належним чином виконувала свої зобов`язання перед ТОВ «Укрпромбанк» .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надали заяву про можливість розгляду справи у їхню відсутність (т.3 а.с.3).

У судове засідання апеляційного суду представник ПАТ «Дельта Банк» не з*явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.10-12 за № 1204 (т.3 а.с. 19).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,представника відповідачів , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 391/ад-06-07-М2, за яким банк надав позичальникові кредитні кошти в сумі 18 855 доларів США на строк кредитування 72 місяці із датою повернення кредиту до 06 червня 2013 року (пункти 1.1-1.3 договору). Згідно з пунктом 1.5 договору процентна ставка за користування кредитом - 11,5% річних. Комісія за надання кредиту - 1% від суми наданого кредиту, а за управління кредитом - 0,1% від суми кредиту (пункт 1.6, 1.7).

З метою своєчасного і належного виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань між ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки від 07 червня 2007 року, за умовами якого поручитель зобов`язувався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором у повному обсязі.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів і кредитних зобов`язань, за якими ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги, що включає в себе кредитні договори, в тому числі й кредитний договір, укладений між банком та ОСОБА_1

Згідно з пунктом 2.4 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 261,88 доларів США по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом безготівково перерахування коштів з рахунку Позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб у відповідності до п.2.16 цього договору) на позичковий рахунок, вказаний у п.2.1, та/або шляхом внесення готівки до каси Банку для зарахування її на позичковий рахунок.

Згідно з пунктом 2.6 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця.

Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівково перерахування з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку (філії), на рахунок № НОМЕР_1 в Донецькій філії ТОВ «Укрпромбанк».

Також судом встановлено,що з січня 2010 року позичальник ОСОБА_1 припинила щомісячну виплату кредитних зобов`язань та не виконувала передбачених договором обов`язків.

Згідно з наданого позивачем розрахунку за договором кредиту позичальнику була нарахована заборгованість у розмірі 676 460,17 грн. за період з липня 2010 року по 26 травень 2016 року, в тому числі за тілом кредиту 263 888,43 грн., процентами за користування кредитом 194 235,39 грн., комісії 15 332,55 грн., пені 203 003,80 грн.

Водночас умовами кредитного договору передбачено строк виконання зобов`язання та обов`язок позичальника щомісячно погашати кредит та відсотки, але в будь-якому випадку не пізніше 06 червня 2013 року (дата повернення кредиту).

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 06 червня 2013 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 06 червня 2013 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 06 червня 2013 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що лише в межах строку кредитування позивач наділений правом нараховувати передбачені договором проценти та після визначеного договором терміну кредитування (06 червня 2013 року) подальше нарахування процентів є неправомірним.

Суд також встановив ,що позивач, користуючись правом, закріпленим в частині 2 статті 1050 ЦК України на дострокове отримання від позичальника всієї суми заборгованості через порушення щомісячних платежів, в квітні 2012 року звернувся до відповідача ОСОБА_2 із досудовою вимогою від 29 березня 2012 року, відповідно до якої вимагав дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом п`яти днів з дати отримання відповідної вимоги. З вимогами про дострокове виконання зобов`язань та стягнення заборгованості позивач 07 травня 2012 року звернувся до суду із позовом до відповідачів.

Пунктом 4.2.5 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повністю достроково повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші платежі у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п.6.2 цього договору. Таке зобов`язання має бути виконано протягом 15 робочих днів з дати надіслання банком позичальникові відповідної письмової вимоги.

Згідно з пунктом 6.2 кредитного договору банк має право дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкції та інших платежів, а позичальник зобов`язаний протягом 15 робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (а у випадку, передбаченому п.4.2.5, - не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, у разі порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором.

Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що у зв`язку із несвоєчасним погашенням кредиту позивач у квітні 2012 році звернувся до відповідачів в досудовому та згодом в травні 2012 року в судовому порядку із вимогою про дострокове повернення кредиту, тим самим використав своє право, передбачене частиною 2 статті 1050 ЦК України, та змінив строк виконання зобов`язання за договором.

Суд слушно зауважив ,що після пред`явлення до позичальника вимоги , згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та зміни строку виконання зобов`язання, у позивача припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. А тому нарахування банком процентів та комісій за кредитним договором після звернення до відповідача в квітні 2012 року із вимогою про дострокове погашення заборгованості є неправомірним та задоволенню не підлягає.

Крім цього, пред`явлення позивачем вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінило строк виконання зобов`язання за кредитним договором та зумовило перебіг позовної давності.

Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Тобто після зміни умов оплати та звернення з вимогою про дострокове повернення суми кредиту позивач вразі незадоволення його вимоги у 15-денний строк повинен був дізнатися про порушення свого права, та з того моменту розпочався перебіг позовної давності для звернення за захистом до суду.

Оскільки з квітня 2012 року розпочався перебіг строку позовної давності, який був пропущений позивачем у зв`язку із звернення до суду з позовом лише в червні 2016 року, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісіями задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза трирічним строком позовної давності.

Висновки суду першої інстанції у вказаній частині обґрунтовані.

При вирішенні питання щодо стягнення суми пені за період з 27 травня 2015 року по 26 травня 2016 року суд обґрунтував відмову у задоволенні наступним.

За розрахунком позивача сума пені була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу.

Згідно зі ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з даним Переліком місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів.

З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя.

Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що останнім місцем реєстрації відповідачів є адреса: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачам пені за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідачів та періоду нарахування штрафів, а тому правомірно відмовив в цій частині вимог .

Щодо вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 , як з солідарного боржника згідно з договором поруки № 391/ад-06-07-М2/Р від 07.06.2007 року суд зазначив наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Як вбачається з умов кредитного договору кінцевий строк виконання основного зобов`язання був визначений як 06 червня 2013 року та в подальшому був змінений позичальником із вимогою про дострокове виконання зобов`язання. Натомість з позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише в червні 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного терміну на пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2

Доводи скаржника про переривання строку позовної давності, з посиланням на заочне рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01 червня 2012 року , яке у подальшому було скасовано, і позов залишено без розгляду, не ґрунтуються на законі.

Так ,з матеріалів справи вбачається ,що відповідно до ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 27 червня 2013 року по цивільній справі №0520/5538/2012 позов ПАТ «Дельта Банк» до відповідачів Мінашкіних було залишено без розгляду (т.3. а.с. 161-177).

Частиною 1 статті 265 ЦК України встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Тому, з січня 2010 року почався перебіг позовної давності до кожних щомісячних платежів, а на підставі вимоги про дострокове повернення кредиту - з квітня 2012 року почався перебіг позовної давності для дострокового стягнення всієї заборгованості, який також сплив у квітні 2015року.

Відповідно до положень ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). Сплата процентів, комісії є похідною від суми кредиту, тому сплив позовної давності до вимоги про стягнення кредиту, є підставою і для спливу строку позовної давності до додаткової вимоги про сплату процентів, комісії за таким кредитом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України ).

Тому висновки суду першої інстанції щодо спливу строків позовної давності є такими, що грунтуються на нормах чинного законодавства.

Перевірені доводи апеляційної скарги є безпідставними,обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи ,викладені в апеляційній скарзі ,фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи ,перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав , передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року .

Судді: