Справа № 526/360/19
Провадження № 2/526/321/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 квітня 2019 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Киричка С.А.,

з участю секретаря Широколави О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення заборгованості,-

встановив:

15.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 3400 доларів США.

В обгрунтування позову посилається на те, що 28.01.2014 року позивач згідно договору позики позичила ОСОБА_2 4000 доларів США, і він зобов'язався повернути борг до 28.08.2014 року. Факт позики підтверджується розпискою відповідача від 28.01.2014 року, додатковою угодою до договору від 26.12.2016 р, актом звірки взаємних розрахунків від 28.12.2016 р, договором про продовження договору позики від 28.01.2014 року та додатковою угодою до нього від 26.12.2016 року. 04.09.2017 року відповідач повернув борг в сумі 750 доларів США і залишок боргу склав 3400 доларів США. 22.09.2018 року позивач звернулася до позичальника з письмовим зверненням про повернення боргу, яке він отримав 30.09.2018 року,але борг не повернув тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.02.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив .

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_1 4000 доларів США під щомісячні відсотки, які він зобовязався повернути до 28.08.2014 року.

Також, відповідно до розписки від 28.01.2014 року, ОСОБА_2 отримав вказані кошти в сумі 4000 доларів США та зобовязався повернути в строк до 28.08.2014 року.

26.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору займу від 28.01.2014 року, договір займу продовжено до 28.08.2017 року та зменшено відсоткову ставку сплати за користування коштами до 1% в місяць від суми займу, а 28.12.2016 року , як додаток до додаткової угоди, складено акт звірки .

ОСОБА_2 покладені на себе зобовязання в установлений строк не виконав, суму позики не повернув, тому ОСОБА_1 звернулася до нього з письмовим зверненням про повернення боргу, яке він отримав особисто 30.09.2018 року.

04.09.2017 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 750 доларів США.

04.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. укладено договір про продовження договору і визначено суму боргу в розмірі 3400 доларів США.

Однак, взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 не виконав, у визначений у розписці строк та до цього часу борг не повернув.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобовязання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобовязання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналогічні висновки зробила ОСОБА_4 Верховного Суду щодо єдиного підходу у вирішенні спорів про належне виконання зобовязання, визначеного в іноземній валюті, які викладені у постанові ОСОБА_4 у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року (провадження № 14-134цс18) .

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідну розписку, складену відповідачем, яка свідчить про те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк у доларха США .

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь суми боргу в розмірі 3400 доларів США.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 924,80 грн.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047,1048, 1049 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,259,268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер невідомий на користь ОСОБА_1 (37300, Полтавська область, м.Гадяч, провул.Маяковського,3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) борг за договором позики у сумі 3400 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер невідомий на користь ОСОБА_1 (37300, Полтавська область, м.Гадяч, провул.Маяковського,3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір в сумі 924 (девятсот двадцять чотири) грн 80 коп .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.04.2019 року.

Суддя: С. А. Киричок