КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4896/2019 Головуючий у 1 інстанції - Оксюта Т.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2009 року по 28.10.2015 року , рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб було розірвано.

17.01.2014 року, в період шлюбу, подружжя придбало автомобіль «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2

За таких обставин, позивач ОСОБА_3 просила суд поділити майно, що є у спільній сумісній власності та в порядку поділу майна визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 299 381,70 грн.

Припинити право власності на частку у спільному майні ОСОБА_2 на автомобіль «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 31 699,72 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

В рахунок компенсації за припинення права власності на 1/2 частину автомобіля марки«TOYOTAVENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 виплачено ОСОБА_2, внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва грошові кошти в сумі 299 381,70 грн., згідно дублікату квитанції №0.0..1.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 31 699,72 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін, позбавивши відповідача права надати належні докази, зокрема, покази свідків та пояснення відповідача, якими б він міг підтвердити, що кошти на придбання спірного автомобіля були особистими коштами ОСОБА_2, отриманими від продажу належного йому до шлюбу автомобіля та отриманих в позику коштів.

Зазначає, що в листопаді- грудні 2013 року ОСОБА_2 продав, придбаний до проживання однією сім'єю з ОСОБА_3, автомобіль марки «Субару»,д.н.з. НОМЕР_1, за суму еквівалентну 14 тис. дол. США.

В грудні 2013 року за рахунок цих коштів відповідач здійснив перший внесок за оплату автомобіля марки «TOYOTA VENZA», із збереження за ним д.н.з. НОМЕР_1.

Вказує, що від позивача коштів на оплату вартості автомобіля «TOYOTA VENZA» не отримував. Те, що позивач, як фізична особа - підприємець, прозвітувала в деклараціях про певний розмір доходів за 2012-2013 року не свідчить, що кошти від підприємницької діяльності входили до складу сімейного бюджету.

Зазначає, що для оплати решти вартості автомобіля «TOYOTA VENZA» ОСОБА_2 позичив 132 тис. грн. у гр. ОСОБА_4Вказану суму позики відповідач повертає частинами після розірвання шлюбу з позивачем без її участі.

Вказує, що суд, в порушення вимог процесуального права, не допитав в якості свідка гр. ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просила апеляційну с каргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, виходив із того, що спірний автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу за спільні кошти подружжя, тому є спільною власністю сторін і з урахуванням того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна, суд поділив це майно, визнавши за позивачем право власності на спірний автомобіль, з виплатою відповідачу компенсації вартості Ѕ його частини.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Судом установлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, 17.06.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб за актовим записом №833.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Як установлено судом першої інстанції, подружжя за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі спільно набули автомобіль марки «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2, що підтверджується листом від 21.05.2018 року №04-44 ТОВ «Автосаміт ЛТД», довідкою - рахунком від 17.01.2014 року та листом від 22.05.2018 року №04-45 ТОВ «Автосаміт ЛТД».

Автомобіль марки «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 був зареєстрований 28.01.2014 року в МРЕВ №8 м. Києва за ОСОБА_2, що підтверджується листом від 18.06.2018 року за №31/365аз Головного сервісного центру МВС України.

Як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 не проживає разом із відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, з лютого 2015 року, факт проживання у шлюбі в період придбання спірного автомобіля (28.01.2014 року) підтверджується копією позовної заяви від 11.05.2017 року та актом ЖЕД №906.

Відповідно до висновку експерта №1-08/10 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 08.10.2018 року, складеного Українським центром судових експертиз, дійсна (ринкова) вартість автомобіля «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 на день проведення експертизи (08.10.2018 року) складає (з урахуванням ПДВ) 598 763,39 грн.

Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Із матеріалів справи убачається, що позивачем на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва внесені грошові кошти в сумі 299 381,70 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 16.11.2018 року.

16.11.2018 року позивачем ОСОБА_3 направлено відповідачу лист про надання згоди або відмови на виплату грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності. Проте, відповідачем відповіді не надано.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь - які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити із презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, не прийняття до уваги доказів, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідач, який подав апеляційну скаргу, в суді апеляційної інстанції не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти задоволення позову.

Так ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбаний частково на кошти, які були ним отримані від продажу дошлюбного автомобіля. Не надав доказів того, коли було продано дошлюбний автомобіль, за яку ціну та чи були кошти, отримані від продажу попереднього автомобіля, використані ним для придбання автомобіля «TOYOTA VENZA».

Відповідачем також не підтверджено в суді апеляційної інстанції факт укладення договору позики та погашення цієї позики ним особисто після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_3, а також того, що позичені кошти були витрачені на придбання автомобіля Тойота Венза.

Щодо доводів скарги про порушенням судом норм процесуального права, якими є розгляд справи у порядку спрощеного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є те, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, згідно із змістом ст. 277 цього Кодексу питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за власної ініціативи відповідно до вимог Кодексу або за клопотанням позивача, суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Розгляд справи в порядку спрощеного провадження відбувається з дотриманням вимог ст.ст. 277-279 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Із матеріалів справи убачається, що 19.07.2018 року відкрито провадження у справі з наданням відповідачу строку в п'ятнадцять днів для подачі відзиву на позовну заяву. Проте, із клопотанням про призначення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач ОСОБА_2 звернувся 20.08.2018 року, тобто із спливом визначеного судом строку, а також ураховуючи предмет, ціну позову та положення п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить, в ході апеляційного розгляду таких обставин відповідачем не наведено.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль було придбано за кошти, отримані ОСОБА_2 в борг у гр. ОСОБА_4, є необґрунтованими, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказані обставини, а тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільного майна покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, судом першої інстанції булоправильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :