ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/286/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Пєнти І. В.,

секретар - Дубова М.В.,

за участю представників учасників справи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2018 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» до ОСОБА_4, Олешинської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановив:

У вересні 2016 року ТзДВ «Олешинське» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, Олешинської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач просив визнати недійсним рішення Олешинської сільської ради від 15.01.2007 року «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 0,50 га землі та визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26.09.2007 року, виданого Управлінням Держземагенства у Хмельницькому районі ОСОБА_4 від 15.01.2007 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.11.2018 року провадження у справі було закрито.

В апеляційній скарзі представник ТзДВ «Олешинське» просив ухвалу скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.04.2014 року та ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 10.07.2014 року не були постановлені з тих самих підстав щодо справи, на що посилався суд першої інстанції при постановленні спірної ухвали, тому провадження у справі було закрито безпідставно.

Предметом позову в даній справі є недотримання відповідачами вимог ст. 118 ЗК України, адже рішення про передачу в приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки в розмірі 0,50 га прийняте до виготовлення технічної документації та з порушеннями в оформленні.

На думку апелянта, підстава позову не є аналогічною у справі, де було ухвалено рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10.07.2014 року.

Суд не врахував, що в даній справі існують нові докази, які не були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи в 2014 році, тому висновок суду про тотожність предмету та підстав позову є помилковим.

Вказуючи на порушення судом норм процесуального права апелянт зазначив, що суддя повинен був вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на відповідній стадії, а не закривати провадження у справі на стадії розгляду справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду залишити без змін.

У відзиві, зокрема, вказано на те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2018 року у справі № 686/8714/17 за касаційною скаргою ТзДВ «Олешинське» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.11.2017 року, якою було закрито провадження у справі, зроблено висновок про те, що в цьому спорі вимога про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку обґрунтовується іншими доказами, зокрема результатами виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду. Враховуючи, що до підстав позову не можуть входити обставини, які виступають доказами у справі, оскільки з ними закон не пов'язує виникнення, зміну чи припинення прав і обов'язків, тому посилання апелянта на нові докази, які не були досліджені судом не можуть бути підставою для висновку про інший предмет позову. Вказані обставини лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали ухвалу суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду було відмовлено у задоволенні позову ТзДВ «Олешинське» до ОСОБА_4, Олешинської сільської ради, Управління земельних ресурсів Хмельницької РДА про припинення права власності на землю, визнання недійсним державного акта на землю, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним рішення Олешинської сільської ради №6, звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки, припинення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку.

Дане рішення набрало законної сили 10.07.2014 року на підставі ухвали Апеляційного суду Хмельницької області, якою рішення суду першої інстанції від 25.04.2014 року залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі суд виходив з того, що вказані судові рішення були ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 761/7978/15-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.08.2018 року у справі № 372/2230/17-ц.

Тотожність предмета позову у справі, що розглядається, та у справі №686/12681/2012 підтверджується такими (серед інших) матеріально-правовими вимогами як визнання недійним Державного акту на землю НОМЕР_1 від 26.09.2007 року, за яким ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, а також визнання недійсним рішення Олешинської сільської ради від 15.01.2007 року «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 0,50 га землі.

Тотожністю підстав позову, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, в обох справах є посилання на незаконне виділення ОСОБА_4 земельної ділянки, частина якої накладається на земельну ділянку, належну ТзДВ «Олешинське» на підставі Державного акта на право колективної власності серії НОМЕР_2 від 29.02.2000 року.

Сторонами у спорі у зазначених справах є ТзДВ «Олешинське», ОСОБА_4, Олешинська сільська рада Хмельницького району і територіальний орган центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності.

Відповідно у справі №686/12681/2012 стороною є Управління земельних ресурсів Хмельницької районної державної адміністрації, у даній справі - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Отже, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25.04.2014 року, яке набрало законної сили 10.07.2014 року, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Інші підстави звернення з позовом, а саме результати виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2015 року, не заслуговують на увагу, оскільки відновлена на підставі зазначеного судового рішення технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТзДВ «Олешинське» є доказом, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, а не іншою підставою позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення постановлене з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 22.04.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

І. В. Пєнта