ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1148/19 Справа № 171/1688/17 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування особистого майна із чужого незаконного володіння та розподіл спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про витребування особистого майна із чужого незаконного володіння та розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що з 27 березня 2014 року по 04 травня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого мають сина ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що спочатку вони мешкали у квартири ОСОБА_2, до якої вона перевезла побутову техніку та меблі, а саме, телевізор «LG», вартістю 800 грн.; холодильник «Snaige RF 310 1803A» №44814660, вартістю 3.000 грн.; кондиціонер, вартістю 2.000 грн.; пуф меблевий синій для взуття, вартістю 2.000 грн.; пуф зелений, вартістю 300 грн.; залізний вішак для одягу вартістю, 500 грн.; музичний центр «SAMSUNG», вартістю 700 грн.; обідній набір тарілок «папуги», вартістю - 300 грн.; набір стаканів на високій ніжці, вартістю 200 грн.; дитячий велосипед для дівчинки, вартістю 500 грн.; цифровий фотоапарат «SONY», вартістю 1.000 грн.; ковдру-плед, вартістю 300 грн.; підставку для квітів «слон», вартістю 220 грн., а всього на загальну суму 11. 820 грн.

З 2016 року стали проживати у будинку його батьків та за час спільного проживання ними було придбано ще ряд рухомого майна, а саме, автомобіль «SUBARY Forester», реєстраційний номер АЕ 9966АК, вартістю 200.000 грн.; мотоблок «ZUBR KX 31», вартістю 8.900 грн.; кондиціонер «Delfa ACR-12», вартістю 4.699 грн.; ліжко «Мадонна», вартістю 9.220 грн., меблевий комплект «Оскар», вартістю 22.000 грн.; диван «Артур», вартістю 7.700 грн.; стінка «Делона», вартістю 7.700 грн.; стіл для кухні, вартістю 1.200 грн.; чотири стільці «Тіціано», вартістю 3.400 грн.; стіл «учень», вартістю 600 грн.; вішак В-2, вартістю 320 грн., комод «МДФ» 5+2, вартістю 1.950 грн.; шафа купе «Афродіта», вартістю 4.440 грн.; стіл-скло, вартістю 1.800 грн.; гардини білі, вартістю 1.200 грн.; гардини кухонні, вартістю 850 грн.; два смартфони «Леново», вартістю 6.000 грн.; телевізор «Tedeolex», вартістю 3.000 грн., а всього на загальну суму 284. 979 грн.

Зазначала, що з 2017 року ОСОБА_2 вигнав її з дому, залишивши собі усі особисті речі та усе спільно нажите майно.

Посилаючись на те, що майно набуте за час шлюбу є спільним майном подружжя та підлягає поділу, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати майно на загальну суму 284. 979 грн. спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власноті на 1/2 частину у спільному майні подружжя автомобіль «SUBARY Forester», реєстраційний номер АЕ 9966АК, вартістю 200. 000 грн.; мотоблок «ZUBR KX 31», вартістю 8.900 грн.; кондиціонер «Delfa ACR-12», вартістю 4.699 грн.; ліжко «Мадонна», вартістю 9.220 грн., меблевий комплект «Оскар», вартістю 22.000 грн.; диван «Артур», вартістю 7.700 грн.; стінка «Делона», вартістю 7.700 грн.; стіл для кухні, вартістю 1.200 грн.; чотири стільці «Тіціано», вартістю 3.400 грн.; стіл «учень», вартістю 600 грн.; вішак В-2, вартістю 320 грн., комод «МДФ» 5+2, вартістю 1950 грн.; шафа купе «Афродіта», вартістю 4.440 грн.; стіл-скло, вартістю 1.800 грн.; гардини білі, вартістю 1.200 грн.; гардини кухонні, вартістю 850 грн.; два смартфони «Леново», вартістю 6.000 грн.; телевізор «Tedeolex», вартістю 3.000 грн., а всього на загальну суму 142.489 грн.50 коп.; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя: автомобіль «SUBARY Forester», реєстраційний номер АЕ 9966АК, вартістю 200.000 грн.; мотоблок «ZUBR KX 31», вартістю 8.900 грн.; кондиціонер «Delfa ACR-12», вартістю 4.699 грн.; ліжко «Мадонна», вартістю 9.220 грн.; меблевий комплект «Оскар», вартістю 22.000 грн.; диван «Артур», вартістю 7.700 грн.; стінка «Делона», вартістю 7.700 грн.; стіл для кухні, вартістю 1.200 грн.; чотири стільці «Тіціано», вартістю 3.400 грн.; стіл «учень», вартістю 600 грн.; вішак В-2, вартістю 320 грн., комод «МДФ» 5+2, вартістю 1.950 грн.; шафа купе «Афродіта», вартістю 4.440 грн.; стіл-скло, вартістю 1.800 грн.; гардини білі, вартістю 1.200 грн.; гардини кухонні, вартістю 850 грн.; два смартфони «Леново», вартістю 6.000 грн.; телевізор «Tedeolex», вартістю 3.000 грн., а всього на загальну суму 142. 489 грн. 50 коп.; в порядку поділу майна виділити їй мотоблок «ZUBR KX 31», вартістю 8.900 грн.; кондиціонер «Delfa ACR-12», вартістю 4.699 грн.; ліжко «Мадонна», вартістю 9.220 грн.; меблевий комплект «Оскар», вартістю 22.000 грн.; диван «Артур», вартістю 7.700 грн.; стінка «Делона», вартістю 7.700 грн.; стіл для кухні, вартістю 1.200 грн.; чотири стільці «Тіціано», вартістю 3.400 грн.; стіл «учень», вартістю 600 грн.; вішак В-2, вартістю 320 грн.; комод «МДФ» 5+2, вартістю 1.950 грн.; шафа купе «Афродіта», вартістю 4.440 грн.; стіл-скло, вартістю 1.800 грн.; гардини білі, вартістю 1.200 грн.; гардини кухонні, вартістю 850 грн.; смартфон «Леново», вартістю 3.000 грн.; телевізор «Tedeolex», вартістю 3.000 грн., на загальну суму 81.979 грн., визнавши за нею право власності на вказане майно; виділити відповідачу автомобіль «SUBARY Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 200. 000 грн., та смартфон «Леново», вартістю 3.000 грн., на загальну суму 203.000 грн., визнавши за ним право власності на вказане майно; стягнути з ОСОБА_2 різницю вартості розділеного майна у розмірі 60.510 грн.50 коп.; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 особисте майно; телевізор «LG», вартістю 800 грн.; холодильник «Snaige RF 310 1803A» №44814660, вартістю 3.000 грн.; кондиціонер, вартістю 2.000 грн.; пуф меблевий синій для взуття, вартістю 2.000грн.; пуф зелений, вартістю 300 грн.; залізний вішак для одягу, вартістю 500 грн.; музичний центр «SAMSUNG», вартістю 700 грн.; обідній набір тарілок «папуги», вартістю 300 грн.; набір стаканів на високій ніжці, вартістю 200 грн.; дитячий велосипед для дівчинки, вартістю 500 грн.; цифровий фотоапарат «SONY», вартістю 1.000 грн.; ковдру-плед, вартістю 300 грн.; підставку для квітів «слон», вартістю 220 грн., а всього на загальну суму 11.820 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що її позовні вимоги доведені та обґрунтовані, зазначали, що майно було набуте сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому підлягає поділу.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду в частини вирішення позовних вимог стосовно автомобіля марки «SUBARY Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1, скасувати з відмовою у задоволенні цієї частини позову з інших підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що з 27 березня 2014 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 273149 (а.с.8).

Від зареєстрованого шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 545881 (а.с.9).

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина стягуються аліменти (а.с.10)

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела факту наявності майна про поділ та витребування якого поставила питання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції саме в частині вирішення питання стосовно автомобіля марки «SUBARY Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1, та вважає за необхідне в цій частині рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову з інших підстав у звязку з наступним.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 2224 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами факту наявності її особистого майна: телевізору «LG», вартістю 800 грн.; холодильнику «Snaige RF 310 1803A» №44814660, вартістю 3.000 грн.; кондиціонеру, вартістю 2.000 грн.; пуфу меблевого синього для взуття, вартістю 2.000грн.; пуфу зеленого, вартістю 300 грн.; залізного вішака для одягу, вартістю 500 грн.; музичного центру «SAMSUNG», вартістю 700 грн.; обіднього набору тарілок «папуги», вартістю 300 грн.; набору стаканів на високій ніжці, вартістю 200 грн.; дитячого велосипеду для дівчинки, вартістю 500 грн.; цифрового фотоапарату «SONY», вартістю 1.000 грн.; ковдри-пледу, вартістю 300 грн.; підставки для квітів «слон», вартістю 220 грн., яке вона зазначає, що перевезла до квартири відповідача.

Як і недоведено незаперечними доказами факт придбання за час перебування у зареєстрованому шлюбі мотоблок «ZUBR KX 31», вартістю 8.900 грн.; кондиціонер «Delfa ACR-12», вартістю 4.699 грн.; ліжко «Мадонна», вартістю 9.220 грн.; меблевий комплект «Оскар», вартістю 22.000 грн.; диван «Артур», вартістю 7.700 грн.; стінка «Делона», вартістю 7.700 грн.; стіл для кухні, вартістю 1.200 грн.; чотири стільці «Тіціано», вартістю 3.400 грн.; стіл «учень», вартістю 600 грн.; вішак В-2, вартістю 320 грн.; комод «МДФ» 5+2, вартістю 1.950 грн.; шафа купе «Афродіта», вартістю 4.440 грн.; стіл-скло, вартістю 1.800 грн.; гардини білі, вартістю 1.200 грн.; гардини кухонні, вартістю 850 грн.; два смартфони «Леново», вартістю 6.000 грн.; телевізор «Tedeolex», вартістю 3.000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог саме стосовно вказаного вище майна законне та обґрунтоване, та доводи апеляційної скарги позивача цього факту не спростовують.

Втім колегія суддів не може погодитись з такою підставою відмови у позові в частині вирішення питання стосовно автомобіль марки «SUBARY Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1, у звязку з наступним.

Згідно з довідкою регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області автомобіль марки «SUBARY Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску , було зареєстровано за ОСОБА_2 16 вересня 2016 року.

11 лютого 2017 року вказаний транспортний засіб було зареєстровано за громадянкою ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.138).

Таким чином колегія суддів вважає доведеним факт того, що автомобіль було придбано за час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі.

Втім, зважаючи на те, що з наданої до суду апеляційної інстанції довідки вбачається, що власником спірного автомобіля є ОСОБА_4, особа яка на є стороною у даній справи та не була залучена до участі у ній, колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання стосовно спірного автомобіля, оскільки відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Та звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити співвідповідача на стадії апеляційного розгляду, так як перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його винесення.

Колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, не розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі власника спірного автомобіля.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні саме в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог в частині вирішення вимог стосовно автомобіля марки «SUBARY Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог щодо вирішення питання поділу автомобіля марки «SUBARY Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_5