у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину за заповітом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину за законом, позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з участю третьої особи приватного нотаріуса Тимофтій Леся Миколаївна про визнання права власності на частку у спільному майні за апеляційною скаргою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 лютого 2019 року ( головуючий в першій інстанції Цуренко В.А.)
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано право власності ОСОБА_1 на 3/4 частини двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 , 1/4 частку депозиту в сумі 4333 (чотири тисячі триста тридцять три) гривні, 83 коп. у філії - Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 10025/096, відкритого 06.06.2010року, а у решті відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 , 3/4 частин депозиту в сумі 13001 (тринадцять тисяч одна) гривня 47 коп. у філії - Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 10025/096, відкритого 06.06.2010 рок, право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів та обладнання витрачених на будівництво гаража №24 площею 27,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 , право власності на легковий автомобіль марки «ВАЗ», модель «21101», 2007 року випуску, НОМЕР_2, тип ТЗ-легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , стягнуто з ОСОБА_2 компенсацією вартості 1/4 частини

Справа №715/1516/18-ц Головуючий у 1 інстанції Цуренко В.А.

Провадження №22-ц/822/414/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

транспортного засобу на користь ОСОБА_1 у розмірі 14075грн., а в решті відмовлено.

У позові третьої особи ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Глибоцького районного суду від 06 лютого 2019 року в частині відмови у задоволені позовної заяви про визнання за нею права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 і задоволення в цій частині вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 55,2 кв.м.

Посилається на невідповідність висновків суду про припинення права власності ОСОБА_3 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 обставинам справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_3 судове рішення в частині визнання права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на депозит у філії - Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 10025/096, відкритий 06.06.2010 р., права власності на будівельні матеріали та обладнання витрачених на будівництво гаража №24 площею 27,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , права власності на легковий автомобіль марки «ВАЗ», модель «21101», 2007 року випуску, НОМЕР_2, тип ТЗ-легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину за заповітом, відмову у зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину за законом не оскаржується.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частини двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 впорядку спадкування за заповітом, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визнання права власності на 1/4 частину двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 областв порядку спадкування за законом суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбувся поділ спільної сумісної власності подружжя, в тому числі квартири АДРЕСА_3 , єдиним власником квартири АДРЕСА_3 став ОСОБА_5

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15.01.2003р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя про закриття провадження у зв`язку з добровільним поділом майна подружжям та відмовою позивачки від позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання права власності на Ѕ частину квартириАДРЕСА_3 .

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначалися не визнання спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права власності ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 , поділ спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5 , до складу якої входить квартира АДРЕСА_3 .

Отже ОСОБА_3 захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів пов`язувався із правовідносинами із права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .

Отже, має місце спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з правовідносин щодо спадкування внаслідок смерті ОСОБА_5 , зокрема, визначення спадкової маси.

Встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина 19 вересня 2017 року.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. від 23квітня 2018 року №406/02-31 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 .

На підставі ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено що квартира АДРЕСА_3 була набута ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у спільну сумісну власність за час шлюбу.

Відповідно до заяви від 04.11.1994р. участь в приватизації вказаної квартири приймали ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Відповідно довідки Глибоцької селищної ради №131 від 19.11.1999р. приватизація проведена на підставі поданої заяви та довідки про склад сім`ї. Право власності на спірну квартиру виникло на підставі рішення органу приватизації - Глибоцької селищної ради та відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1994р.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За змістом наведених правових норм власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації.

Статтею 61 СК України визначено об`єкти спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої-четвертої цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено. Натомість кодекс було доповнено, зокрема пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. В інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

Свідоцтво про право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та члену його сім`ї ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 було видано органом приватизації Глибоцької селищної ради згідно з розпорядженням від 12 грудня 1994 року №27 і у встановленому законом порядку не визнавалося недійсним, тобто є чинним (а.с.227).

На підставі частини 1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За змістом ч.2 мт.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у прваі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю осіб, що приймали участь у приватизації ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), Ѕ частина квартири АДРЕСА_3 є особистою приватною власністю ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя на порушення норм матеріального права.

Відповідно до статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

У матеріалах справи відсутні докази наявності жодної з передбаченої законом підстав для припинення права власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15.01.2003р. провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя закрито у зв`язку з добровільним поділом майна подружжям та відмовою позивачки від позову.

При цьому поділ ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільного майна подружжя добровільно не дає підстав для висновку про припинення права власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 .

З приєднаної до матеріалів справи позовної заяви ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя вбачається, що заяви ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) звернулася до суду з позовом про поділ квартири АДРЕСА_3 на дві квартири із спільними комунальними зручностями на підставі висновку будівельної експертизи (а.с.133-136 т.1).

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про припинення права власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 , відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 на порушення норм матеріального права.

При цьому слід виходили із того, що правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на квартиру АДРЕСА_3 є свідоцтво про право власності на житло, видане органом приватизації.

в в а ж а ю

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 лютого 2019 року в частині визнання права власності ОСОБА_1 на 3/4 частини двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 та визнання права власності ОСОБА_2 на 1/4 частину двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 област скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частини двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 впорядку спадкування за заповітом відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визнання права власності на 1/4 частину двокімнатної квартири, загальною площею 55,2 кв.м. в тому числі житловою площею 30,8 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 областв порядку спадкування за законом відмовити.

Суддя Половінкіна Н.Ю.

15.05.19