ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1618/19 Справа № 202/8069/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа завідувач Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його ти, що 27 січня 1999 року Виконкомом міської Ради народних депутатів ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1. 06 травня 2004 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/3 частину вищезазначеної квартири. Позивач вступила у спадщину після смерті ОСОБА_5, у звязку із чим позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 травня 2005 року, в якому зазначено, що 1/9 частка вказаної квартири залишається відкритою для іншого спадкоємця. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса також звернулись син та донька від першого шлюбу. Позивачу (дружині померлого ОСОБА_5І.) та його сину були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, кожному по 1/9 частини квартири АДРЕСА_1. Донька від першого шлюбу ОСОБА_6 свідоцтво на 1/9 частину вказаної вище квартири не отримувала і тому зазначена частка залишається відкритою. Разом із цим, після смерті ОСОБА_5 пройшло вже одинадцять років і жодний із спадкоємців не заявляв своїх прав на вказану 1/9 частки вищезазначеної квартири. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5, оскільки є його дружиною. Крім того, на час смерті ОСОБА_5І, позивач проживала та була прописана разом із спадкодавцем. Після прийняття спадщини позивач проживає у спірній квартирі, користується нею та сплачує усі комунальні платежі.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 посилаючись на ч. 1 ст. 344 ЦК України, просила суд визнати за нею право власності на 1/9 частини квартири АДРЕСА_1., якою позивач відкрито та безперервно продовжує володіти та користуватись на протязі 17 років.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, з чим позивач не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 травня 2004 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ №570032, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська 18 травня 2004 року.

Після смерті ОСОБА_5, відкрилась спадщина, в тому числі і на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

З постанови Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 грудня 2016 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5, Шостою дніпровською нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №910/04 за заявою доньки померлого ОСОБА_2

Також, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися син та дружина померлого ОСОБА_3 і ОСОБА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 30 травня 2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом кожному на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 свідоцтво на 1/9 частки вищезазначеної квартири не видавалось.

Разом із цим, відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, згідно п. 4.10 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Суд також зазначає, що згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином суд приходить до висновку, що 1/9 частина квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5

Позивач свої вимоги обґрунтовувала положеннями ч. 1 ст. 344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що підстави для застосування положень ч. 1 ст. 344 ЦК України відсутні, оскільки 1/9 частина спірного нерухомого майна є спадковим та належить ОСОБА_2, яка фактично прийняла цю спадщину після смерті спадкодавця.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_6 свідоцтво на 1/9 частину вказаної вище квартири не отримувала і тому зазначена частка залишається відкритою на протязі одинадцяти років і позивач, яка проживає в ній від початку має право на визнання права власності на спірну 1/9 частину квартири.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки ОСОБА_6 звернулась до нотаріальної контори своєчасно після відкриття спадщини і вважається такою, що її прийняла. Водночас, положеннями діючого законодавства не обмежено час на оформлення самого документа, тобто свідоцтва, яке підтверджує факт отримання спірної 1/9 частини квартири у власність відповідачем після смерті спадкодавця.

Таким чином, відсутність у ОСОБА_2 свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спірну 1/9 частину квартири не дає підстав стверджувати, що вказана частина нікому не належить і може бути визнана за позивачем за набувальною давністю в порядку вимог ст. 344 ЦК України.

Згідно п. 9 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

В даному випадку 1/9 частина спірної квартири належить ОСОБА_7

Відсутність в останньої свідоцтва про право власності в порядку спадкування не дає підстави стверджувати, що спірна 1/9 частина квартири безхазяйна.

Доказів стосовно того, що ОСОБА_7 відмовлялась від 1/9 частини квартири позивачем надано не було.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

ОСОБА_8