Справа № 158/726/19
Провадження № 2/0158/335/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Корецької В.В.

за участю секретаря - Процик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.05.2018 року близько 11 год. 40 хв. в м. Луцьку по вул. Конякіна, поблизу будинку №16 «б» відповідач, керуючи автомобілем марки «Fiat Fiorino», д.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись в одному і тому ж напрямку, не вибрав безпечної швидкості руху і інтервалу та при виникненні перешкоди для руху - під час стоянки перед пішохідним переходом, не врахував дорожньої обстановки зіткнувся з автомобілем марки «Renault Logan», д.н.з. « НОМЕР_2 », належного позивачу.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено його автомобіль «Renault Logan», д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Зазначає, що на місці даної ДТП, його учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому зафіксовано обставини її вчинення і підтверджено вину відповідача.

Згідно акту виконаних робіт №Лу-к-1908332 від 20.08.2018 року, виданого ТзОВ «Луцьк-Експо» та фіскального чека від 23.08.2018 року вартість ремонту ТЗ марки «Renault Logan», д.н.з. « НОМЕР_2 » становить 54356,96 грн., які він сплатив у касу автосалону готівкою.

Крім того також зазначив, що ПрАТ «Уніка» відшкодувала йому збитки лише у сумі 38985,75 грн., а тому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю в розмірі 15371,21 грн. (54356,96 грн. - 38985,75грн.) у відшкодуванні завданої шкоди, 768,40 грн. судового збору та 2000 грн. пов`язаних з витратами на правничу допомогу.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2019 року по даній справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду не подано відзиву, заперечень та жодних інших клопотань у строк встановлений судом.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що 25.05.2018 року близько 11 год. 40 хв. в м. Луцьку по вул. Конякіна, поблизу будинку №16 «б» відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Fiat Fiorino», д.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись в одному і тому ж напрямку, не вибрав безпечної швидкості руху і інтервалу та при виникненні перешкоди для руху - під час стоянки перед пішохідним переходом, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», д.н.з. « НОМЕР_2 », належного позивачу ОСОБА_1

Даний факт і вина відповідача ОСОБА_2 підтверджується повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду від 25.05.2018 року і підписами сторін по справі.

Разом з тим, згідно акту виконаних робіт №Лу-к-1908332 від 20.08.2018 року, виданого ТзОВ «Луцьк-Експо» вартість ремонту ТЗ марки «Renault Logan», д.н.з. « НОМЕР_2 » становить 54356,96 грн., яка сплачена відповідно до фіскального чеку від 23.08.2018 року /а.с.8-9/.

Окрім того, як вбачається із листа ПрАТ «СК Уніка» та підтверджено матеріалами позовної заяви, останні відшкодували позивачу ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування у сумі 38985,75 грн. /а.с.10/.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Оскільки позивачу шкода завдана ОСОБА_1 , внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому обов`язок відшкодувати таку шкоду виникає у її завдавача незалежно від наявності вини.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що зазначена дорожньо-транспортна пригода від 25.05.2018 року відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , що підтверджено повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та частковим погашенням страхового випадку ПрАТ «СК Уніка», внаслідок чого автомобіль позивача ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, у абз. 3, 4 п. 48 Пленуму ВССУ постанови від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», - судам роз`яснено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства слід зробити висновок, що основною умовою, яка дає підстави для можливості судом ухвалити судове рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, є документально підтверджений факт понесення таких витрат.

Однак, позивачем ОСОБА_1 не додано до позовної заяви жодного доказу, який підтвердив факт його звернення за наданням правової допомоги, а тому у зв`язку із відсутністю документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат слід відмовити.

У відповідності до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 768,40 грн. за витрати пов`язані з оплатою судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 263-265, 287 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15371 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят одна) грн. 21 коп. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Представник позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_3 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька