Справа № 509/5996/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи - садівниче об`єднання громадян "Волна", Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого будинку

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_5 . ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд, усунути перешкоди в користуванні належної йому на праві власності земельної ділянки НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 шляхом знесення двоповерхової самочинно збудованої будівлі за рахунок відповідача.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, вважаючи його безпідставним, надав відзив, в якому зазначив, що є членом СОГ «Волна» з 02.07.2011 року, одразу після вступу в члени розпочав будівництво садового будинку, в 2013 р. вже підключив будинок до електропостачання. Межі земельної ділянки з суміжним власником ОСОБА_5 встановлені і не змінювалися з 2008 року відповідно до акту встановлення меж від 24.11.2008р., коли землекористувачами ще були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Третя особа - Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області надала відзив на позов від 15.01.2019 року за № 27, в якому зазначила, що позивачем не доведено факту здійснення відповідачем забудови садового будинку на частині земельної ділянки ОСОБА_5 і просила розглянути справу за відсутності представника сільської ради, прийняти рішення на підставі закону.

Третя особа - Садівниче об"єднання громадян «Волна» надала до суду листа № 1 від 09.01.2019р., в якому просило розглянути справу № 509/5996/18 без їх участі.

Заслухавши думку представників позивача, представника відповідача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є членом садового об"єднання «Волна» і власником земельної ділянки для ведення садівництва загальною площею 0,0781 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М., реєстраційний номер 2480 .

Відповідач ОСОБА_3 такоє є членом садового об"єднання «Волна» і користується суміжною неприватизованою земельною НОМЕР_3. Земельна ділянка ОСОБА_5 вільна від капітальної забудови, на земельній ділянці НОМЕР_3 знаходиться забудова - садовий будинок.

В 2016 році ОСОБА_5 звернувся з заявою до прокуратури Овідіопольського району Одеської області щодо порушення межі та самовільного зайняття власної земельної ділянки АДРЕСА_6 .

В 2017 році за його заявою з тих самих підстав було порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 001228 від 08.06.2017року, яке було закрито постановою від 14.07.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

На підставі договору з ТОВ «Агентство нерухомості та бізнесу» № 1485 від 30.06.2017 року на замовлення гр. ОСОБА_5 був виготовлений технічний звіт з кадастрової зйомки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , в пояснювальній записці якого зазначено, що за матеріалами кадастрової зйомки межі земельної ділянки згідно з відомостями Державного земельного кадастру не відповідають фактичному використанню.

Крім того, представником позивача надано лист Департаменту ДАБІ в Одеській області № 105-05/1-2121 від 21.03.2019р., в якому зазначено, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт відомостей щодо вказаного об`єкту, розташованому за адресою: АДРЕСА_7 та суб`єкту містобудування ОСОБА_3 відсутні, позапланова перевірка по даному факту не проведена у зв`язку з відсутністю забудовника.

Виходячи з даних зазначеного технічного звіту та листа Департаменту ДАБІ в Одеській області , представник позивача вважає, що 2-поверхова забудова, яку будує ОСОБА_3 , знаходиться частково на земельній ділянці ОСОБА_5

Відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, зазначили, що належних та допустимих доказів побудови садового будинку на сусідній земельній ділянці НОМЕР_1 позивачем не надано, а докази, які він надав суду навпаки свідчать про протилежне. Так, постановою від 14.07.2017 року було закрите кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України в мотивувальній частині якої зазначено, що факт заволодівння частиною земельної ділянки ОСОБА_5 не підтверджується, а встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) спеціалістами держгеокадастру не проводилось. Технічний звіт з кадастрової зйомки не є технічною документацією з встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а тому не є належним та допустимим доказом порушення межі та заволодіння частиною чужої земельної ділянки. Актом встановлення меж земельної ділянки від 24.11.2008 року були встановлені межі земельних ділянок НОМЕР_1 НОМЕР_3 землекористувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 З тих пір межі цих ділянок не змінювались. ОСОБА_5 ,купуючи земельну ділянку, підписав договір купівлі-продажу від 13.10.2016р., в якому зазначено, що на території немає ніякої забудови, в той час як садовий будинок Солоницький розпочав будувати вже в 2011 році, і станом на 13.10.2016р. 2-поверхова будівля вже була на ділянці, однак ніяких зауважень на адресу відповідача з цього приводу не заявлялось. Заяви ОСОБА_5 до поліції та прокуратури не є належними доказами самовільного зайняття частини земельної ділянки, так само, як і заява позивача до Департаменту ДАБІ в Одеській області та відповідь на цю заяву.

Третя особа по справі - Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, яка є власником земельної ділянки НОМЕР_3, якою користується ОСОБА_3 , як член СОГ «Волна», не надав суду доказів як самовільного зайняття земельної ділянки НОМЕР_1 з боку відповідача, так і доказів самовільного будівництва на земельній ділянці позивача.

Дослідивши матеріали справи, а також додані сторонами докази у сукупності та надавши їх відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

В контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що перш за все сліж встановити, чи порушені права та охоронювані законом інтереси позивача ОСОБА_5 .

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європей ського суду з прав людини). У відповідності до приписів ст.6 Конвенції кожен має право на справедлививй і піублічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юризичного захисту в націрнальному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, обов"язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З урахуванням наведеного важливого значення набуває необхідність належного з`ясування питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Отже, виходячи з вищенаведеного, представниками позивача не було надано належних та допустимих доказів зайняття ОСОБА_3 частини земельної ділянки ОСОБА_5 та побудови на ній садового будинку.

А тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи - садівниче об`єднання громадян "Волна", Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя Кочко В.К.