ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №587/2279/18

Номер провадження 22-ц/816/3750/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бровко Руслана Миколайовича,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Новікова Сергія Павловича ,

представників відповідача Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області - Гриценка Андрія Сергійовича, Данька Дмитра Олександровича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Новікова Сергія Павловича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 квітня 2019 року та додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 травня 2019 року, в складі судді Степаненка О.А., ухваленого у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області про визнання частково недійсними рішення селищної ради та держаного акта про право власності на землю,

в с т а н о в и в:

10 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області і свої вимоги мотивував тим, що з 25 січня 1982 року він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка за цією адресою площею 0,3306 га передана йому безоплатно у приватну власність за рішенням Степанівської селищної ради Сумського району від 07 вересня 1993 року №, а відповідачу ОСОБА_2 даним рішенням передана земельна ділянка розміром 0,2568 га за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі даного рішення було замовлено розробку проектів земельних ділянок та виготовлення технічної документації на вказані земельні ділянки, яка у 1998 році була затверджена відповідним рішенням селищної ради. Після затвердження технічної документації площа земельної ділянки позивача зменшилася на 1,06 га і становить 0,32 га, а площа земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 збільшилася на 0,0132 га і становить 0,27 га. Після цього межа, яка проходить між їх земельними ділянками має не пряму лінію, а має кут нахилу в бік земельної ділянки позивача, що свідчить про заволодіння відповідачем ОСОБА_2 частиною його земельної ділянки, внаслідок чого його господарські будівлі та споруди, які побудовані ще у 1957 році, знаходяться на межі, а деякі - на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 Позивачу у 2018 році стало відомо про порушення його права на використання земельної ділянки зі сторони відповідача ОСОБА_2 шляхом зміщення межових знаків на його ділянку.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати недійсним рішення Степанівської селищної ради від 06 жовтня 1998 року в частині затвердження технічної документації на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та в частині видачі ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 22 травня 2000 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Степанівської селищної ради від 06 жовтня 1998 року в частині затвердження технічної документації на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та в частині видачі ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю Серія ІІІ СМ №0007394 від 22 травня 2000 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн 80 коп судового збору.

Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 20 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення земельно-технічної експертизи у сумі 6000 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Новіков С.П., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в новому складі.

Вказує, що позивач та відповідач не має документів щодо цільового призначення суміжних земельних ділянок, також у позивача відсутня технічна документація на будівлі. Також, судом першої інстанції не було задоволено клопотання позивача про допит представників Степанівської селищної ради чим порушено його право на подачу доказів.

Вважає, що при ухваленні додаткового рішення суду першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки витрати на які він посилається у своєму рішенні не включають витрати на докази сторін по справі, передбачені ст. 133 ЦК України. Зазначає, що позивача та його представника не було повідомлено про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення чим обмежено доступ до суду.

У відзивах на апеляційні скарги представник позивача - адвокат Бровко Р.М. просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду - без змін, як законні та обґрунтовані. Вказує, що в апеляційній скарзі заявником взагалі не висловлено позиції в чому саме полягає незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не вказано в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначені тільки обставини, які були предметом дослідження у суді. Вважає, що фактична відсутність одного з сараїв зображених у технічному паспорті, не має ніякого значення для встановлення меж між земельними ділянками позивача та відповідача, яка існувала до моменту їх приватизації.

Зазначає, що відсутність технічної документації на сараї ніяким чином не спростовує висновків суду та факту зменшення розміру земельної ділянки позивача після приватизації шляхом накладення контурів земельної ділянки відповідача на контури земельної ділянки позивача.

Паркан позивачем був збудований не по старій межі тому, що відповідач не погоджуючись з межами земельних ділянок зруйнував старий паркан і чинив перешкоди встановленню іншого на тому ж місці.

Звертає увагу на те, що згідно з ескізом присадибної ділянки відповідача його будинок до приватизації земельної ділянки розташовувався майже на межі, яка проходить між спірними земельними ділянками, а після приватизації відстань від будинку до межі становить 2,5 м.

Також, посилаючись на п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, вважає законним стягнення витрат на проведення експертизи у справі (судових витрат) додатковим рішенням суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Новікова С.П., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача - адвоката Бровка Р.М. про залишення рішення суду та додаткового рішення суду без змін, а скарг - без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 1982 року ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Також з договору купівлі-продажу вбачається, що вищезазначений будинок з господарськими будівлями розташовувався на земельній ділянці розміром 0,15 га.

На ім`я ОСОБА_1 видано технічний паспорт на вказаний житловий будинок (а.с.18).

На підставі рішення Степанівської селищної ради від 07 вересня 1993 року №59, на виконання Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року №15-92, ОСОБА_1 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,3306 га (а.с.13). За цим же рішення ОСОБА_2 також було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,2568 га по АДРЕСА_1 (а.с.12).

На підставі рішення Степанівської селищної ради № 59 від 07.09.1993 року було зобов`язано виконком селищної Ради замовити розробку проектів земельних ділянок та виготовлення документації громадянам, у тому числі і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчують право володіння земельними ділянками .

06 жовтня 1998 року рішенням Степанівської селищної ради Сумського району затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю жителям смт. Степанівка, в тому числі позивачу та відповідачу. Внесено уточнення в площі земельних ділянок, на підставі якого за ОСОБА_1 рахувалася земельна ділянка загальною площею 0,32 га, з них: 0,28 га - с/г угідь та 0,04 га - під забудовою (а.с.15).

Також уточнено площу земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 , за яким рахується земельна ділянка загальною площею 0,27 га, з них: 0,23 га - с/г угідь, та 0,04 га - під забудовою (а.с.14).

22 травня 2000 року, на підставі рішення 3 сесії 23 скликання від 06 жовтня 1998 року Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, на ім`я ОСОБА_2 виданий Державний акт на право приватної власності на землю Серії III-СМ № 007394 на земельну ділянку площею 0,27 га, з яких: для ведення особистого підсобного господарства - 0,23 га, під забудову - 0,04 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у книзі реєстрації державних актів за №753 (а.с.11).

Позивач своє право власності на земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 не оформлював і Державний акт на право приватної власності на землю не отримував.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами факт порушення його прав землекористування відповідачем у справі.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.6 Земельного кодексу України 1990 року, який дів на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для : ведення селянського ( фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Відповідно до ч.ч..5,6 ст.17 Земельного кодексу України 1990 року передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для:

ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу;

ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу;

будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Частиною 1 ст.23 Земельного кодексу України 1990 року встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу та відповідачу ОСОБА_2 передавались у приватну власність земельні ділянки рішенням виконкому Степанівської селищної Ради народних депутатів Сумського району Сумської області № 59 від 7 вересня 1993 року на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» , яким було зобов`язано сільські, селищні, міські Ради народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Також , вищезазначеним Декретом було визначено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Даним Декретом Кабінету Міністрів України також зупинено дію ч.2 ст.17 і статті 23 Земельного кодексу України 1990 року щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 цього Декрету.

Крім того, згідно ст. 81 Земельного кодексу України 2001 року, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, зберігати геодезичні знаки та інше.

Правила добросусідства у використанні земельних ділянок закріплені також ст. 103 ЗК України.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (ч. 1 ст. 106 ЗК України), а відновлення меж земельних ділянок проводиться на підставі земельно-кадастрової документації (ч. 1 ст. 107 ЗК України).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано до суду висновок земельної-технічної експертизи від 19 листопада 2018 року №51, проведеної експертом Сукаленком С.В. , яким встановлено, що в користуванні позивача перебуває земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,3457 га і фактичне користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , на підставі даних схеми плану фактичного використання земельних ділянок станом на 2018 рік, розроблений ДП «Сумигеодезкартографія» не відповідає межам, визначеним в плані земельної ділянки, розробленого в 1998 році Сумським обласним управлінням земельних ресурсів;

Крім того, виходячи зі складеного графічного Додатку №2, жовтим кольором відображені контури земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно плану (Технічний звіт по складанню державних актів) на цю ділянку, який став підставою для отримання державного акту на право приватної власності на землю серії III-СМ № 007394 від 22.05.2000 р.), які накладаються на контури меж території сусідньої ділянки АДРЕСА_1 , на підставі даних схеми плану фактичного використання земельних ділянок по АДРЕСА_1 станом на 2018 р., розроблений ДП «Сумигеодезкартографія» загальною площею 122 м2 в лінійних розмірах 0,75м; 1,18м; 0,5м (а.с. 56-67).

Крім того, експерт зазначає, що контури земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно плану (Технічний звіт по складанню державних актів) на цю ділянку, який став підставою для отримання державного акту на право приватної власності на землю серії III-СМ № 007394 від 22.05.2000 р.) накладаються на кут сараю літ. «Г» сусідньої ділянки АДРЕСА_1 на підставі даних схеми плану фактичного використання розроблений ДП «Сумигеодезкартографія» в 2018 р. Найбільше накладання в лінійних розмірах складає 0,06 м (а.с.62).

В той же час, як вбачається зі Збірного плану кварталу, виготовленого у 1998 році головним госпрозрахунковим виробничим бюро при Сумському обласному управлінні земельних ресурсів при розробленні технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю жителям смт.Степанівка, не встановлене накладення контур земельної ділянки № 0,31 площею 0,27 га та № 0,33 площею 0,32 га.(а.с.86).

Крім того, з Акту про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_2 . вбачається що межі земельної ділянки закріплені металевими штирями у кількості 8 штук , межові знаки передані на збереження землевласнику і суміжні землекористувачі (землевласники) , у тому числі і позивач ОСОБА_1 ніяких претензій при встановленні існуючих меж не заявляв ( а.с.85).

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання представника позивача на висновки земельної-технічної експертизи, якою дійсно встановлена невідповідність фактичного користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , належної позивачу у справі, межам зазначеним в плані земельної ділянки, розробленого в 1998 році Сумським обласним управлінням земельних ресурсів та накладення контур земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на контури меж належної позивачу сусідньої ділянки АДРЕСА_1 , оскільки як вбачається з висновків даної експертизи фактично позивачем використовується земельна ділянка площею 0,3457 га, що значно перевищує площу земельної ділянки переданої йому у власність рішенням виконкому Степанівської селищної Ради народних депутатів Сумського району від 6 жовтня 1998 року - 0,32 га.

В той же час, як вбачається зі Збірного плану земельної ділянки належної відповідачу ОСОБА_2 ним використовується земельна ділянка загальною площею 0,2683 га, що не перевищує розмір земельної ділянки переданої йому у власність на підставі вищезазначеного рішення органу місцевого самоврядування - 0,27 га ( а.с.94 зв) .

Також колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що конфігурація та площа земельної ділянки, яка фактично ним на даний час використовується, відповідає конфігурації та площі земельної ділянки, яка ним використовувалась у 1998 році і на яку було розроблено технічну документацію при передачі її у власність .

Крім того, як зазначили представники сторін у судовому засіданні межа на якій встановлений на даний час паркан між суміжними земельними ділянками не відповідає межі між цими ділянками, яка існувала станом на 1998 рік , на час виготовлення технічної документації по складанню державних акті на право приватної власності на землю.

Накладення контуру земельної ділянки АДРЕСА_1 на кут сараю літ.»Г» сусідньої ділянки АДРЕСА_1 не позбавляє позивача права користування даним сараєм на умовах добросусідства, а у випадку здійснення перешкод з боку відповідача у такому користуванні та обслуговуванні не позбавляє його можливості звернутись до суду із вимогами про встановлення сервітуту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідачем у справі порушені його права на використання земельної ділянки . В той же час, рішення місцевого суду про задоволення позовних вимог позивача щодо визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю порушує права та законні інтереси відповідача як власника земельної ділянки.

Виходячи з вищезазначеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку із скасування судового рішення, підлягає скасуванню і ухвалене місцевим судом додаткове рішення щодо розподілу судових витрат у справі.

На підставі ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1057 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 3, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Новікова Сергія Павловича задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 квітня 2019 року та додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1057 грн.20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 23 вересня 2019 року.

Головуючий - О.І.Собина

Судді: Т.А. Левченко

С.Г.Хвостик