Постанова

Іменем України

02 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-551/09

провадження № 61-24 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд»,

представники ОСОБА_6: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник товариства з додатковою відповідальністю

«Полтавтрансбуд» - Кошляк Вікторія Миколаївна,

третя особа - гаражний колектив «Козацький курінь»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, товариства з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбуд» про визнання права власності на самочинне будівництво, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Панченка О. О., Лобова О. А. від 22 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_6, відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Полтавтрансбут» (правонаступник -товариство з додатковою відповідальністю (далі - ТзДВ) «Полтаватрансбуд») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Змінивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на самовільно збудований

ОСОБА_6 гараж на виділеній йому земельній ділянці у АДРЕСА_1. Вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 383 від 09 вересня 2003 року йому було надано земельну ділянку площею 28 кв.м. у постійне користування, для будівництва гаража розміром 3,8х6,0 м. в автогаражному колективі «Козацький курінь», що знаходиться у житловому масиві

по АДРЕСА_1 У визначені строки будівництво гаража не було здійснено, тому рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 263 від 10 червня

2008 року продовжено строк для будівництва гаража до 30 червня

2010 року.

На виділеній йому земельній ділянці, що ОСОБА_6 здійснив самочинне будівництво гаража, чим порушив його законні права та інтереси.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня

2009 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на самовільно збудований ОСОБА_6 гараж на виділеній ОСОБА_4 земельній ділянці у

АДРЕСА_1 в автогаражному колективі «Козацький курінь». Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави

від 18 травня 2009 року доповнено рішення Октябрського районного суду

м. Полтави від 08 січня 2009 року зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в здійсненні ним дій по реєстрації права приватної власності на будівлю гаража у АДРЕСА_1 в автогаражному колективі «Козацький курінь» та користування земельною ділянкою площею 28 кв.м. за вказаною адресою.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка була надана ОСОБА_4 відповідно до вимог чинного законодавства для будівництва гаража, проте ОСОБА_6 без належного дозволу та всупереч волі позивача самочинно збудував гараж на земельній ділянці,користувачем якої є ОСОБА_4, чим порушив права останнього.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТзДВ «Полтаватрансбут» задоволено частково. Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року скасовано. Ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до відмовлено.

Закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою

ТзДВ «Полтавтрансбут» на додаткове рішення Октябрського районного суду

м. Полтави від 18 травня 2009 року у даній справі.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не встановив, хто саме є власником спірної земельної ділянки та чи дійсно на спірній земельній ділянці ОСОБА_6 самочинно збудував гараж.

Суд першої інстанції належним чином не встановив, чи порушують права інших осіб вимоги про визнання права власності на самочинно збудований гараж. Крім того, ОСОБА_4 не дотримано порядку, передбаченого законом визнання права власності та не доведено, що саме ОСОБА_6 порушив його право, як користувача спірної земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Октябрського районного суду

м. Полтави від 08 січня 2009 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції прийняв судове рішення з порушенням норм законодавства України та невірно з'ясував всі обставини справи щодо спірної земельної ділянки, зазначаючи при цьому, що суд першої інстанції належним чином встановив всі обставини справи та не було порушено прав інших осіб.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2019 року ОСОБА_6 подав до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому, зазначає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи, рішення районного суду є неправильними, ухвалене всупереч вимогам

статтей 331, 376 ЦК України, постанова суду апеляційної інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Частинами п'ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Позивач не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об'єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернувся з позовом про визнання права власності.

Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Наведені висновки узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постановах: від 27 травня 2015 року № 6-159 цс 15 та

від 02 грудня 2015 року № 6-1328 цс15, а також висновком Верховного Суду: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц, провадження

№ 61-1073 св 17 та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17, провадження № 61-39346 св 18.

Апеляційний суд вірно виходив із того, що гараж збудував не ОСОБА_6, а ТзДВ «Полтаватрансбут» і не доведено, що він знаходиться на виділеній позивачу земельній ділянці.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Ю. В. Черняк