Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2746/18 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 29 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Борисюка Р.М.

Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №285/2746/18

за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в Житомирській області, Новоград-Волинського управління Державної казначейської служби України у Житомирській області (третя особа - Новоград-Волинська місцева прокуратура) про стягнення майнової та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г. в м.Новоград-Волинський,

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 22673 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн. на підставі ст.ст.1166, 1167, 1177 ЦК України. В обґрунтування позову зазначив, що 08 травня 2003 року у його домоволодінні АДРЕСА_1 сталася пожежа, якою знищено гараж, літню кухню, автомобіль М-412 та інше майно на загальну суму 22 673 грн. Незважаючи на заяви до правоохоронних органів кримінальна справа була порушена лише 22.05.2003 року, що призвело до втрати слідів злочину. Після перекваліфікації дій справа була порушена за ст.192 КК України за фактом умисного знищення майна шляхом підпалу. У 2006 році досудове слідство було зупинено. У травні 2018 року він звернувся з письмовим запитом до відділу поліції і отримав копію витягу з ЄРДР, де було зазначено, що вказана кримінальна справа закрита 28.06.2015 року. Вказані обставини негативно вплинули на стан його здоров'я, зруйнували звичайний спосіб життя. З урахуванням курсу долара на момент вчинення злочину і на теперішній час грошовий еквівалент моральної шкоди позивач визначив в розмірі 2 000 000 грн. Вважає, що оскільки слідчими органами не встановлена винна особа, шкода повинна бути відшкодована державою.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що постанова про закриття кримінальної справи за відсутністю складу злочину сфабрикована, злочин не розкритий по вині органів досудового слідства.

У відзиві керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Новоград-Волинське управління Державної казначейської служби України у Житомирській області подало заперечення на апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що 07 травня 2003 року о 23-00 год. АДРЕСА_2 невстановлена слідством особа з хуліганських спонукань вчинила пошкодження майна, що належить ОСОБА_2 02 травня 2003 року порушена кримінальна справа за ст.96 ч.1 КК України за фактом хуліганських дій, ОСОБА_2 визнаний потерпілим у справі (а.с.8-9).

Згідно акту про пожежу від 08.05.2003 року орієнтовні прямі збитки від пожежі становлять 10000 грн., побічні орієнтовні збитки 12673грн., а всього 22673грн. (а.с.7).

12.09.2005 року дії невстановленої слідством особи перекваліфіковані за ч.2 ст.94 КК України, як умисне знищення чужого майна шляхом підпалу.

Постановою старшого слідчого Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області від 28.06.2015 року слідчим провадження у даній справі закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака - шкода у великих розмірах(а.с.25). Постанову позивач отримав у серпні 2018 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом.

Проте, на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, суд зауважив, що відповідно до ЦК України питання державної компенсації жертвам злочину врегульовано таким чином, що будь-яка вимога про таку компенсацію є умовною, і ці умови частково викладені у першому пункті статті 1177 ЦК України, який містить слова «якщо особа, яка вчинила злочин, не ідентифікована або неплатоспроможна». Подальші умови полягають у тому, що вони мають бути встановлені окремим законом, який не було прийнято до цього часу. Такий закон має також містити процедуру присудження та сплати компенсації. Ясно видно з цих застережень, що право на компенсацію з боку держави жертвам злочину, передбачене вищевказаною статтею Кодексу, ніколи не було призначене, щоб бути безумовним. Практика національних судів підтверджує, що за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути згідно статті 1177 ЦК України, як окремо взятої.

Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахуноккоштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Водночас цей Закон передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб'єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Факт неправомірності (незаконності) діяння (бездіяльності) органу досудового розслідування у кримінальному провадженні, його посадовими особами, зокрема безпосередньо слідчим, допущені порушення норм кримінально процесуального права (протиправність дій чи бездіяльності), які могли призвести до завдання шкоди встановлюються у передбаченому законом порядку. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Незаконність дій чи бездіяльності слідчого при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому КПК України, не встановлена.

У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про національну поліцію» та на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» органи внутрішніх справ ліквідуються і жодним нормативним актом не визначено правонаступництво органів Національної поліції після органів внутрішніх справ.

УМВС України в Житомирській області, до складу якого входить Новоград-Волинський МРВ УМВС, знаходиться в стадії припинення, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не виключено.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи і зробив обґрунтований висновок про безпідставність позову, який узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 552/1813/18.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року - без змін.

Постанованабирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: