СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13022/18

пр. № 2/759/1764/19

25 квітня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 3320 грн 98 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 1375 грн 60 коп., 3% річних у розмірі 344 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.10.2016 ОСОБА_2 , перебуваючи в трудових відносинах ПСП «Жовтневе» та керуючи автомобілем марки «Chevrolet Evanda» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись з пр-ту Ак. Палладіна на пр-т. Перемоги в м. Києві, при виїзді з другорядної дороги, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Hyundai Getz» державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів, на момент ДТП цивільно правова-відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Evanda» державний номер НОМЕР_3 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» на підставі чого позивач звернувся до страхової компанії із повідомленням про подію, після чого позивач звернулася до відповідача із за заявою на виплату страхового відшкодування на загальну суму 17765 грн 75 коп., однак страхова компанія провела часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 9008 грн 00 коп., із чим позивач не погодилася, тому вона звернулася до суду на підставі чого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2017 було стягнено із АТ «СГ «ТАС» на користь позивача грошові кошти, які складаються 6948 грн 75 коп. страхове відшкодування, 1300 грн 00 коп. компенсацію витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 253 грн 15 коп., а всього 8501 грн 90 коп., яке відповідачем було виконане, але із простроченням його виконання, внаслідок чого у неї виникло право на відшкодування штрафних санкцій.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 35, 48).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгялду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, однак надіслав на адресу суду відзив в якому просив застосувати строки спеціальної позовної давності на підставі чого відмовити у задоволенні позовнх вимог (а.с. 36).

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11.10.2016 в м Києві по пр-ту Ак. Палладіна сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «Hyundai Getz» державний номерний знак НОМЕР_2 , належного та під управлінням ОСОБА_1 , та автомобіля «Chevrolet Evanda» державний номер НОМЕР_3 , належного ПСП «ЖОВТНЕВЕ», під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок якої були пошкоджені вказані транспортні засоби.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2016 винним у ДТП визнано водія ОСОБА_2

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2017 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «СК «ТАС», Приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтневе» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, стягнено з ПАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_1 6948 грн 75 коп. в рахунок страхового відшкодування, 1300 грн 00 коп. на компенсацію витрат з оцінки шкоди та 253 грн 15 коп. судового збору, а загалом 8501 грн 90 коп. (а.с. 8, 9).

Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду було виконано відповідачем 23.07.2018 перераховано 6948 грн 75 коп., та 13.08.2017 було перераховано 1553 грн 15 коп. (а.с. 10, 11).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №4529583 від 01.09.2016. Франшиза згідно вказаного полісу становить 510 грн 00 коп.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду відповідач на підставі положеньст. 625 ЦК України повинен відшкодувати їй пеню, інфляційні витрати та три відсотки річних.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Книга 5 ЦК України в розділі «Загальні положення про зобов`язання» визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобо`вязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного, положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, що унеможливлює застосування положеньст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних правовідносин. Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Частиною 2 ст. 625 ЦК Українивстановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Разом з тим, відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9 від 01.03.201 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положенняст. 625 ЦК України не застосовується до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних що зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем ОСОБА_1 до ПАТ «СК «ТАС», Приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтневе» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин не можливо застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено строною по справі є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вищезазначеного, строк позовної давності про відшкодування пені внаслідок події, яка сталася 11.10.2016 закінчився.

Таким чином враховуючи вищевикладене позивач пропустив строки позовної давності, щодо стягення подвійної облікової ставки НБУ.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справи та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Що стосується витрат пов`язаних із правовою допомогю слід зазначити наступне.

Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20.12.2011 передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в цивільних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

ВССУ у справі №6-32389ск15 та ВССУ від 14.09.2016 у справі 537/3062/15-ц) зазначив, що склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом.

Якщо у матеріалах справи є такі документи, то відсутні правові підстави для незадоволення вимоги про стягнення зі іншої сторони, яка програла спір, витрат на правову допомогу, навіть якщо особа, яка надає таку допомогу не є адвокатом. Для цього не потрібно у справу посвідчення адвоката та ордер.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн 00 коп., позивачем надано до суду:договір про надання правової допомоги №9 від 09.07.2018 (а.с. 12, 13); ордер серія КС №444158 (а.с. 14); розрахунок судових витрат відповідача на правничу допомогу (а.с. 17, 18); дублікат квитанції №0.0..1 від 16.08.2018 у розмірі 1500 грн 00 коп. призначення платежу адвокатські послуги ОСОБА_3 (а.с. 19).

Таким чином, витрати на правничу допомогу, заявленої заявником повинні бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст.ст. 258, 267, 549, 550, 625, 992 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення штрафних санкцій задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 (тисячу п`ятсот гривень) 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 25.04.2019.