Головуючий у І інстанції Демочко Д.О.
Єдиний унікальний номер 241/1529/17
Номер провадження 22-ц/804/1398/19
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Принцевської В.П.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 березня 2019 року, ухвалене в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області та повний текст якого складено 24 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ДП «Ілліч-Агро Донбас») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов обґрунтовував тим, що 15 січня 2007 року між ним та ДП «Ілліч-Агро Донбас» укладено договір оренди землі, відповідно до якого він передав в оренду відповідачу земельну ділянку, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Договір оренди було зареєстровано в Першотравневому районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 11 січня 2008 року вчинено запис № 38. Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 зазначеного договору відповідач зобов`язаний сплачувати орендодавцю 2 % вартості земельної ділянки що орендується за кожен рік користування нею не пізніше першого грудня кожного року. 02 листопада 2009 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, якою внесено зміни в деякі пункти договору. Зазначав, що відповідач з 2013 року не сплачує оренду плату, чим порушує істотні умови договору оренди, що є підставою для його розірвання. Тому просив розірвати договір оренди земельної ділянки №135 від 15 січня 2007 року, укладений між ним та ДП «Ілліч-Агро Донбас ».

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 13 березня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість висновків суду та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин щодо заявлених вимог, не надав належного правового обґрунтування та оцінки договору оренди землі, не врахував наявність вини відповідача у порушенні зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2014-2017 роки та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Ліннік Н.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , яка заперечувала проти задоволення скарги, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Першотравневою районною державною адміністрацією 17 жовтня 2005 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,46 га, яка розташована на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області та має цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

15 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Першотравневому районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 11 січня 2008 року вчинено запис № 38.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 договору оренди земельної ділянки розмір орендної плати щорічно складає 2 % вартості земельної ділянки що орендується. Виплати орендної плати здійснюється не пізніше 01 грудня поточного року. За домовленістю сторін строк внесення орендної плати може бути змінений.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки з орендної плати встановлюються у грошовій, натуральній та відробітковій формі, за домовленістю сторін, оформленою письмовою заявкою орендодавця.

Відповідно до п. 8.6 договору оренди землі, підставами для припинення дії договору є вимога однієї з сторін у випадку невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів порушення відповідачем умов договору оренду землі.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір та умови орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачено ст. 24 Закону.

Обґрунтовуючи підстави для дострокового припинення договору оренди, позивач зазначав, що він не одержував орендну плату з 2013 року, а тому, на його думку, договір підлягає розірванню.

Проте відповідачем на підтвердження факту сплати орендної плати і отримання її орендодавцем надані суду першої інстанції довідка про нарахування орендної плати № 110/396 від 20 грудня 2017 року, копії видаткових касових ордерів на виплату орендної плати позивачу за 2013 рік в розмірі 1500 грн. та 1851,60 грн., копія платіжного доручення ДД УДППЗ "Укрпошта" № 1817 від 23 грудня 2014 року про повернення грошових коштів у розмірі 3305,91 грн., які були спрямовані на ім`я ОСОБА_1 ; копії листів № 110Д/1443 від 16 листопада 2015 року, № 100Д/1152 від 23 листопада 2016 року, № 100Д/1219 від 29 листопада 2017 року про повідомлення позивача про необхідність отримати орендну плату за 2015, 2016, 2017 роки з каси Агроцеху № 10 підприємства та докази направлення листів позивачу (а.с.54-64).

Крім того, відповідно до п.п. 2.2., 5.7. договору оренди землі, позивач зобов`язався своєчасно отримувати оренду плату в агроцехі відповідача, на території якого розташована орендована земельна ділянка.

Жодних доказів тому, що позивач з`явився в агроцехі для отримання орендної плати та йому було в цьому відмовлено, суду не надано.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами істотного та систематичного порушення відповідачем умов договору оренди, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували зазначений висновок суду.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська