Справа № 581/600/18
Провадження № 2/581/12/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2019 року сел. ОСОБА_1

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання Самілик Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. ОСОБА_1 цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття її з реєстрації, закриття погосподарського номеру будинку,

ВСТАНОВИВ:

Сутність заявлених до суду вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, який у 2011 році було знесено, однак він не є власником вищевказаного житлового будинку, не успадкував його, проте на даний час він перебуває на погосподарському обліку за вищевкащаним номером. Позивачка просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, знявши відповідача з реєстраційного обліку та закрити вищезазначений погосподарський номер будинку.

Позиція позивача, відповідача по даній справі

У порядку вступних слів позивачка суду пояснила про те, що відповідач у 1997 року виїхав з с.Подільки з вул.Студенської, буд. 17 до Росії і у 2014 році він був депортований з цієї країни на територію України, а на території с.Подільки він вже зявився у 2016 році; зявляючись за вищевказаною адресою, предявляв претензії іншому сусіду з приводу користування належними йому сараями. Більше 10 років вищевказаного будинку, як обєкту нерухомості, не існує, він був зруйнований у період перебування відповідача за межами України, більше трьох років відповідач проживає на території с.Подільши в іншому житловому приміщенні у сторонніх осіб. Підтвердила, що вищевказаний будинок та земельна ділянка біля нього по вул. Студентській, 17, не чинить їй будь-яких перешкод, вона не є членом сімї відповідача, вона йому є лише колишня сусідка та односельчанка, проте вона не може приватизувати земельну ділянку відповідача, як з метою зайняття бджільництвом, так і для будівництва. Разом із цим, позивач більше 20 років користується земельною ділянкою відповідача для городництва, частково обслуговуванням сараю, який придбала у сторонніх осіб із вказаного погосподарського номеру. Уважала, що реєстрація місця проживання фізичної особи та її погосподарський облік не може повязуватися з неіснуючою будівлею, яка є фактично зруйнованою.

У судових засіданнях доводи позивача підтвердив представник позивача ОСОБА_4, призначений в порядку надання безоплатної правової допомоги.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, у судові засідання не зявилявся, відгук на позов суду не подав.

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року у даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 20 листопада 2018 року о 13 год. 10 хв. 20 листопада 2018 року відкладено судове засідання у звязку з неявкою відповідача. 11 грудня 2018 року судове засідання відкладено через відсутність світла в приміщенні суду. 10 січня 2019 року відкладено розгляду справи через повторну неявку відповідача, позивачка не надала згоди на заочний розгляд даної справи. 22 січня 2019 року сторони в судове засідання не зявилися. 08 лютого 2019 року відкладено розгляд справи у звязку з неявкою представника позивача та відповідача. 04 березня 2019 року в судовому засіданні оголошено перерву для витребування додаткових доказів за клопотання сторони позивача, виклику свідка. 20 березня 2019 року оголошено перерву в судовому засіданні у звязку із неявкою свідка та ненадходження до суду витребуваних доказів. 04 квітня 2019 року позов розглянуто по суті.

Установлені судом обставини справи

27 вересня 2011 року ОСОБА_2 в адресованому листі заступника голови Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області повідомлено, що рішення щодо розбирання будівлі приймає власник будівлі, погоджує дане питання виконком сільської ради (а.с.2).

29 квітня 2014 року рішенням Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Подільки Липоводолинського району Сумської області по вул.Студентська, 17, у звязку з тим, що погосподарський номер, розташований за вказаною адресою не закритий, а земельна ділянка прилягає до нього (а.с. 3).

З довідки Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 02-33/502 від 18 жовтня 2018 року вбачається те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 03 квітня 1996 року (а.с. 12).

Архівною довідкою Липоводолинської РДА від 25 травня 2015 року № 62 підтверджується відсутність у протоколах засідання правління колгоспу «За комунізм» та в протоколах загальних зборів членів колгоспу с.Подільки Липоводолинського району Сумської області з 1984 року по 1996 рік рішень про передачу у власність будинку по вул.Студенській, 17 ОСОБА_5 (а.с.48).

За інформацією головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 06 березня 2019 року у період часу з 11 березня 2014 року і по 31 грудня 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, через пропускний пункт Гоптівка 29 жовтня 2014 року увійшов на територію України, як пішохід (а.с.74)

Свідок ОСОБА_6, який обіймає посаду сільського голови с.Подільки Липоводолинського району Сумської області, суду показав про те, що житловий будинок з господарськими спорудами № 17 по вул. Студенській в с.Подільки Липоводолинського району Сумської області будувався за радянських часів колгоспом і під час проходження процедури приватизації він не був приватизований ні матірю відповідача, ні в подальшому самим відповідачем, на даний час житловий будинок є розібраний (це відбулося у період перебування ОСОБА_3 на території Російської Федерації), від домогосподарства на даний час залишилась кухня та сарай, зведені як одна будівля. На даний час за вищевказаною адресою і погосподарським номером зареєстрований та обліковується лише один ОСОБА_3, який проживав у зазначеному будинку до виїзду до Російської Федерації, будучи неповнолітнім. Після повернення з вказаної країни і через відсутність самого житлового будинку, за вказаною адресою він на проживав і не проживає, винаймає інше житло в с.Подільки. Зазначений вище будинок та погосподарський двір не був успадкований відповідачем по справі після смерті його матері, погосподарський двір та земельна ділянка в межах с.Подільки (остання є комунальною власністю), включені до плану села, який на даний час розробляється. Земельна ділянка, яка перебувала в користуванні матері ОСОБА_3 і складається з землі для забудови та обслуговування будинку, а також для городництва, на відповідній правовій підставі та у законному порядку в користування ОСОБА_2 не передавалась, користування частиною зазначеної земельної ділянки здійснювалося нею в порядку самокористування без рішення місцевої ради.

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі:

а) щодо вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в житловому будинку:

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

б) з приводу вимоги про закриття погосподарського номеру для житловому будинку:

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.1 с.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

У відповідності до п.1,3,5,7 Розділу І та Розділу ІІ Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державної служби статистики України 11 квітня 2016 року № 56, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 травня 2016 року за № 689/28819, погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (об'єднаних територіальних громад) (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень. У рамках погосподарського обліку місцеві ради ведуть облік особистих селянських господарств у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики. Зазначений облік у місцевих радах ведуть по кожному населеному пункту окремо за такими формами первинної облікової документації у двох затверджених формах. При цьому, місцеві ради самостійно приймають рішення щодо виду та формату погосподарського обліку, а також щодо організації проведення робіт з перезакладення та ведення документів погосподарського обліку.

Номер об'єкта погосподарського обліку (далі - номер ПГО) - унікальний номер, який присвоюють кожному об'єкту погосподарського обліку один раз при його включенні до погосподарського обліку та який зберігається за ним допоки об'єкт не буде виключено з обліку.

Розділ IV вищевказаної Інсрукцї визначає підстави для виключення обєктів з по господарського обліку та їх ліквідацію. Так, виключення об'єкта з погосподарського обліку місцеві ради здійснюють у випадку його ліквідації або якщо об'єкт перестає відповідати одному з визначень, наведених у пункті 1 розділу ІІ цієї Інструкції, тобто перестає бути домогосподарством з реєстрацією місця проживання чи перебування на території населеного пункту разом із нерухомістю, якою воно володіє або користується, домоволодінням, місце проживання власника (власників) якого зареєстровано в іншому населеному пункті або закинутим обєктом (домоволодіння або землеволодіння, яким тривалий час ніхто не користується і яке має ознаки занепаду, руйнування, а також домоволодіння або землеволодіння, чий єдиний власник, господар помер, а спадкоємці (правонаступники) ще не визначені, включаючи земельні ділянки, що належать цій особі (особам) у межах місцевої ради).

Ліквідація об'єкта ПГО відбувається в разі: виїзду в повному складі та зняття з реєстрації місця проживання/перебування членів домогосподарства, яке не має на території населеного пункту нерухомого майна, що їм належить; смерті останнього члена домогосподарства, яке має реєстрацію місця проживання/перебування і не має на території населеного пункту нерухомого майна, що йому належить; виїзду в повному складі та зняття з реєстрації місця проживання/перебування членів домогосподарства, правонаступником нерухомого майна якого на території населеного пункту стають члени домогосподарства з реєстрацією місця проживання/перебування на території цього населеного пункту; об'єднання об'єктів ПГО з реєстрацією місця проживання на території населеного пункту; прийняття в спадщину безхазяйного об'єкта членом (членами) домогосподарства з реєстрацією місця проживання/перебування на території населеного пункту; придбання домоволодіння або землеволодіння домогосподарством із реєстрацією місця проживання/перебування на території населеного пункту; розділення нерухомого майна об'єкта ПГО при його спадкуванні чи продажу; рішення органу місцевого самоврядування про ліквідацію закинутого об'єкта або його передачу в користування громадянам, які зареєстрували своє місце проживання/перебування на території населеного пункту.

Висновки суду по суті заявлених вимог:

а) щодо вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом та про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку:

У даній справі установлено, що позивач не є ні одноособовим власником, ні співвласником, ні іншим законним володільцем житлового будинку по вул. Студентській, буд. 17 в с.Подільки Липоводолинського району Сумської області, а відповідач не є ні членом сімї позивача, ні його близьким родичем; ОСОБА_3 фактично не проживає за вищевказаною адресою у звязку з руйнацію житлового будинку більш ніж протягом трьох років (на даний час від погосподарського двору залишилось лише приміщення кухні та сараю), також вищевказана нерухомість не належить на праві власності відповідачу. З урахуванням цього та вищенаведених норм законодавства, суд уважає, що проживання чи непроживання відповідача за вищевказаною адресою, користування чи некористування вищевказаним погосподарським номером (домоволодінням з реєстрацією місця проживання відповідача) незалежно від тривалості цього у часі й незалежно від причин цього не має жодного юридичного значення і відповідно юридичних наслідків для позивача.

Також суд уважає, що позивачем не доведено як непроживання відповідача за вищевказаною адресою в неприватизованому житловому будинку порушує, обмежує чи іншим чином ущемляє її права та свободи (зокрема, не сформульовано у позові які саме права та свободи порушені чи обмежені, в чому полягає сутність протиправних дій тощо, хоча таку можливість суд позивачу надавав).

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, слід відмовити з підстав його необгрунтованості.

Також з урахуванням вищевикладених норм законодавства, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача є окремою самостійною підставою для зняття з реєстрації такої фізичної особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке повинно бути виконано органом реєстрації в обовязковому порядку, без додаткового покладення на нього обовязку з примусового зняття відповідача з реєстрації.

Примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в житлі, в якому він зареєстрований і має правомочність ним володіти, як колишній член сімї користувача (наймача), як спосіб захисту цивільного права позивача, не передбачений ні нормами ст.16 ЦК України, ні нормами спеціального закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», про застосування іншого законного способу захисту цивільного права позивачка перед судом не клопотала.

До цього, судом відмовлено позивачу у задоволенні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком, а тому відсутні підстави для припинення реєстрації місця проживання відповідача на даний час з урахуанням вищевказаних положень закону. Тому суд уважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вторинної вимоги також з підстав її необгрунтованості.

Також суд уважає, що позов до відповідного органу реєстрації про примусове зняття відповідача з реєстрації позивачем не заявлявся, вимогу про зобовязання відповідача знятися на підставі рішення суду з реєстраційного обліку позивач до відповідача не заявляла, а тому також відсутні підстави для покладання на будь-який орган реєстрації та відповідача виконання вищевказаного обовязку і відповідно задоволення позову в цій частині.

Довід позивача про те, що внаслідок придбання у сторонніх осіб тимчасової господарської споруду (сараю) на території домоволодіння відповідача, обмежуються її права на користування ним, суд уважає непереконливим, оскільки документальних підтверджень виникнення у позивача права власності на вищевказаний некапітальний обєкт ОСОБА_7 суду не надано, не наведено відомостей про площу та місцерозташування зазначеного обєкту, даних про його придбання, а тому в цій частині твердження позивача не є належно підтвердженими.

Довід позивача про те, що вона користується земельною ділянкою відповідача вже 22 роки, однак не може приватизувати її та набути право власності на неї (на цій земельній ділянці розташовані зруйновані залишки домоволодіння відповідача), на думку суду, не може прийматися судом як доказ і бути підставою для визнання відповідача таким що втратив право користування вищевказаним будинком та зняття його з реєстрації в ньому, оскільки за своєю суттю негаторний позов про усунення перешкод для позивача не може повязуватися із земельним спором, для кожного виду спору закон визначає належні та ефективні способи захисту прав позивачів шляхом відповідного звернення до суду, чого, з огляду на визначену підставу та предмет позову, позивачем сформульовано не було. Перешкоди чи інші складності у питанні приватизації спірної земельної дялянки повинні вирішуватися в межах окремого предявленого позову до відповідного позивача, а в межах вимог про усунення перешкод, яка вирішується у даній справі, таке посилання, без подання належних доказів, не може бути підставою для задоволення позову в цій частині.

в) з приводу вимоги про закриття погосподарського номеру будинку

За змістом вищенаведених норм чинного законодавства з питань погосподарського обліку саме органи місцевого самоврядування ведуть зазначений облік, а також проводять виключення обєктів з погосподарського обліку або їх ліквідацію у відповідному порядку й за певних умов. Фізичні особи, в тому числі відповідач, можуть приймати участь у наданні, уточненні та перезаведенні відомостей для господарського обліку, проте за ініціативою інших власників земельних ділянок чи сусідніх будинків питання про виключення обєктів з погосподарського обліку або їх ліквідацію не вирішується, зазначені питання віднесені до повноважень місцевих рад, включаючи Подільківську сільську раду Липоводолинського району Сумської області. Проте позов ОСОБА_2 до цього органу місцевого самоврядування не заявлявся.

Крім цього, позивачем не доведено порушення її прав відповідачем обставиною перебування й внесення відомостей про відповідача до погосподарського обліку за адресою с.Подільки вул. Студентська, 17, а спосіб захисту права позивача у виді закриття погосподарського номеру житлового будинку вищенаведеними актами законодавства не передбачено.

З огляду на це, суд уважає, що дана вимога заявлена як до неналежного відповідача, так і в ній належним чином необгрунтовано ні порушень прав ОСОБА_2, а також позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а тому в її задоволенні слід відмовити.

На думку суду, у позивача не виникло ні «законного інтересу», ні «законного сподівання» на отримання земельної ділянки та частини домоволодіння, які перебувають у володінні відповідача, оскільки «законний інтерес» на їх отримання не є чітко обґрунтованим в межах національного законодавства та судової практики його застосування (аналогічний висновок сформульований у п.41 рішення Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» та у п. 103 рішення ЄСПЛ від 27 травня 2010 року у справі «Сагхінадзе та інші проти Грузії»), а «законне сподівання» на їх набуття позивачем в межах даної справи не відбувалося в межах та за підстав, визначених виключно у національному законодавстві, або на підставі юридичного акту певного органу стосовно майнового інтересу (такий висновок сформульований у п. 51 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «ОСОБА_8 Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії»). У позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи в підтвердження будь-яких прав на майно, володільцем якого є відповідач, нею не розпочато процедури отримання в користування зазначеної земельної ділянки для будь-яких власних потреб, їй не чиняться будь-які перешкоди в користуванні її власністю із заподіянням їй збитків, а тому суд не вбачає підстав для втручання у право на володіння відповідачем вищевказаним майном, так як це не переслідує будь-яку «легітимну мету» та не є «необхідним у демократичному суспільстві» з огляду на установлені у даній справі обставини.

Довід позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідача у фактично зруйнованій будівлі є неправомірним, суд уважає недоречним з огляду на склад сторін у спорі, предмет і підставу позову та через ненаведення ОСОБА_2 відповідних обгрунтувань порушення її прав у звязку з цим.

Розподіл судових витрат по справі

Відповідачем при зверненні до суду не сплачено судового збору і при відкритті провадження у справі судом відстрочено сплату судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп. на строк два місяці. Протягом наступних двох місяців позивачем відстрочений судом розмір судового збору не був сплачений ні частково, ні повністю, на даний час позивачем не наведено і судом не установлено підстав для зменшення чи звільнення позивача від його сплати.

З урахуванням вимог ч.1,2 ст. 133, ст. 136, ст.141 ,ч.3,4 ст.175 ЦПК України, п.1 ч.2 ст.4, ст.6, 8 Закону України «Про судовий збір», та з огляду на те, що у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі, то з позивача у справі підлягає стягненню несплачений в порядку відстрочки при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття її з реєстрації, закриття погосподарського номеру будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1409 грн. 60 коп. судового збору несплаченого позивачем у порядку відстрочки при зверненні її до суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Липоводолинський районний суд Сумської області.

Позивач: ОСОБА_2 (зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер платника податків суду не відомий).

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер платника податків суду не відомий).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 08 квітня 2019 року.

Суддя Д. В. Бутенко