ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4328/18 Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І. В.
Провадження № 22-ц/818/3471/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії -Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Ульяніч І.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації,

встановив:

01 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації,

Позовна заява мотивована тим, що з відповідачем ОСОБА_1 вони перебували в шлюбі з 2004 року по 2016 рік. Від шлюбу мають двох дітей. Навесні 2015 року вони за сумісні грошові кошти з чоловіком придбали автомобіль марки «Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 р. випуску, за 4300 доларів США, автомобіль був оформлений на чоловіка. 28.07.2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб між ними було розірвано. Чоловік після розлучення користується автомобілем. Позивач зверталась до ОСОБА_1 з вимогою про виплату половини коштів за автомобіль, однак відповідач запропонував їй звернутися до суду з позовом про поділ майна. Так як відповідач не бажав вирішувати питання поділу автомобіля в добровільному порядку, позивач змушена була звернутись до суду. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.08.2017 року за позивачем та відповідачем було визнано право власності по Ѕ частці на зазначений автомобіль. Однак спір між сторонами не припинився, оскільки позивач не має можливості користуватися спільним автомобілем, ним користується тільки відповідач, а вона як співвласник, позбавлена своїх прав на користування майном, також позбавлена контролювати технічний стан автомобіля, тільки констатує про те, що вартість автомобіля втрачається. Позивачем була проведена оцінка майна, за її результатами ринкова вартість майна становить 78400 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 уточнивши позовні вимоги 24 січня 2019 року, остаточно просила припинити право спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації, та просила припинити право спільної часткової власності на автомобіль марки «Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 р. випуску, який належить сторонам порівну та стягнути із відповідача ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 39200 грн., а також судові витрати: судовий збір, витрати на залучення фахівця для оцінки майна в розмірі 700 грн., а також витрати на надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07 травня 2019 року позовні вимоги задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини на автомобіль марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , компенсацію вартості 1/ 2 частини автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 39200 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,90 грн., витрати на надання правової допомоги в розмірі 2000 грн., а також витрати на залучення спеціаліста в розмірі 700 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення змінити, зменшити розмір стягненої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини автомобіля до 24663,54 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необгрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин справи.

Вказав, що посилаючись на відмінність розміру вартості спірного автомобіля відповідно до двох звітів про оцінку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ці звіти було здійснено у різні роки, а саме у 2017 році та у 2018 році. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вартість спірного автомобіля змінилася внаслідок зростання цін на автомобіль Нива марки ВАЗ 21213 у 2018 році порівняно з 2017 роком, а не внаслідок покращення стану спірного автомобіля, стосовно чого відсутні докази у справі.

Суд не звернув уваги, що на відміну від оцінки, яку провела позивач, звіт оцінювача, який був наданий відповідачем враховує дійсний стан автомобіля, який був оглянутий оцінювачем, з урахуванням його технічного стану, зносу та фактичному пробігу відповідач визначив вартість спірного автомобіля станом на 07 листопада 2018 року, тобто на час розгляду справи, що відповідає п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року.

Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як доказ оцінку автомобіля згідно звіту №18.06.1/18 про оцінку майна - легкового автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 19 червня 2018 року, яка була зроблена без огляду спірного автомобіля та без врахування технічного стану, зносу та пробігу транспортного засобу на підставі даних, достовірність яких оцінювач позивача лише припускає.

Вказав, що звіт оцінювача, наданий відповідачем є більш точним, оскільки при його огляді було виявлено наявність корозійних пошкоджень кузова, слідів відновлювального ремонту кузова, складових частин, що потребують ремонту, стан оббивки, скла, хромованих деталей, які суттєво впливають на ринкову вартість автомобіля.

При проведенні оцінки спірного автомобіля позивачем були порушені положення п.5.1 розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом №1335/5/1159 від 24.07.2009 року Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України щодо особистого технічного огляду КТЗ оцінювачем (експертом), з цього приводу оцінювач позивача не вживав ніяких заходів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За умов ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що тривалий час, протягом кількох років після розлучення, автомобіль використовував лише відповідач, позивач була позбавлена можливості ним користуватися, що підтвердив у судовому засіданні відповідач. Визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного автомобіля фактично не вирішило спір між сторонами, оскільки автомобіль є неподільною річчю, спільне володіння та користування сторін автомобілем неможливо, позивач бажає отримати компенсацію, припинення права спільної часткової власності не завдасть істотної шкоди співвласнику, а вирішить спір між сторонами. В цій частині рішення суду не оспорюється.

При цьому суд прийняв в якості доказу оцінку вартості спірного автомобіля за висновком наданим позивачем, Звіт оцінювача № 1806.1/18 про оцінку майна від 18.06.2018 року про ринкову вартість спірного автомобіля в сумі 78400 грн. Даний звіт, на погляд суду, є більш вмотивованим.

Суд поставився критично до наданого відповідачем Звіту № 409/2018 про оцінку спірного транспортного засобу від 07.11.2018, де ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 49327,08 грн., оскільки наданий відповідачем при розгляді іншої справи про поділ майна подружжя аналогічний Звіт оцінювача № 144/0617 від 08.06.2017 року на суму 42000 грн., що не відповідає поясненням відповідача, що внаслідок постійної експлуатації автомобіля його вартість зменшується. Суд також врахував, що лише відповідач тривалий час, протягом кількох років після розлучення використовував автомобіль, чим сприяв його знеціненню, в той же час позивач була позбавлена такої можливості.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду щодо вартості частки позивача, яка підлягає компенсації.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст.71 СК). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК (ч.4 ст.71 СК).

Такої згоди не потрібно лише у ситуації, яка визначена у ст. 365 ЦК України (припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників про її викуп), яка у даній справі не застосовується з огляду на те, що позивач у своїх вимогах просить не про викуп частки у відповідача, що покладає на неї обов`язок наперед сплатити на депозит суду суму викупу, а навпаки - просить (не лише погоджується, а навіть бажає цього) про стягнення на свою користь вартості своєї частки спірного автомобіля, залишивши автомобіль повністю у власності відповідача, що передбачено нормою ч. 2 ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2004 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу подружжям на спільні сумісні кошти придбано автомобіль марки ВАЗ 21213 (Нива), реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску.

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області від 08 червня 2018 року про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 встановлено, що власником автомобіля є ОСОБА_1 Ці обставини також підтверджені копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ 21213 (Нива), реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску.

Згідно чинного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково та визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 - на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року було залишено без змін.

Згідно Звіту № 1806.1/18 про оцінку майна від 18 червня 2018 року автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 78400,00 грн.

Відповідно до Звіту № 409/2018 про оцінку транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 07 листопада 2018 року, ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 49327,08 грн.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягнення згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи (пункт 22).

З матеріалів справи вбачається, що сторони тривалий час не могли досягли домовленості щодо користування майном. Спірне майно було розподілено, частки сторін в спільному майні - автомобілі були визначені рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року.

На теперішній час спірний автомобіль ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, є об`єктом права спільної часткової власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , після розірвання шлюбу перебуває виключно у користуванні відповідача.

Після поділу автомобіля рішенням Фрунзенського районного суду від 17 серпня 2017 року по 1/2 частині кожному згоди щодо користування автомобілем, який є неподільним майном, сторони не досягли, спір між сторонами щодо користування автомобілем не припинився, тому суд першої інстанції правильно вирішив про те, що є підстави для стягнення грошової компенсації на користь позивача в порядку ст.364 ЦК України.

Матеріали справи містять два звіти про оцінку транспортного засобу, які відрізняються за сумою оцінки, а саме, Звіт № 1806.1/18 про оцінку майна від 18 червня 2018 року та Звіт № 409/2018 про оцінку транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 07 листопада 2018 року.

Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України суд повинен ухвалити рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, з оскарженого рішення не вбачається наданої судом оцінки доказів в розумінні вимог ст. 89 ЦПК України: єдина причина, яку суд вказав при наданні переваги одному доказу перед іншим, є наявність іншого звіту про оцінку спірного автомобіля, наданого відповідачем у іншій справі, яка слухалась в попередні роки та яка відображає ринкову вартість спірного автомобіля в інший період часу.

Матеріали справи свідчать про те, що при проведенні оцінки спірного автомобіля як оцінювач В.М Попакало , так і оцінювач С .В . Авдєєв керувалися Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом №1335/5/1159 від 24.07.2009 року Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України.

Згідно п.5.1 розділу V вказаної Методики, особистий технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) є обов`язковим.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки, якого і даному випадку не було.

Згідно з матеріалами справи з оглядом об`єкту (спірного автомобілю) проведена тільки оцінка спірного автомобіля при складенні Звіту № 409/2018 від 07 листопада 2018 року, що відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом №1335/5/1159 від 24.07.2009 року Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України.

Отже, наведені судом мотиви при наданні переваги Звіту від 18 червня 2018 року на суму 78400,00 грн. не відповідають вимогам статті ст.89 ЦПК України, оскільки судом не мотивована належність, допустимість, достовірність кожного зі Звітів, які надали сторони у справі окремо, а також помилково було відхилено наданий відповідачем Звіт від 07 листопада 2018 року на суму 49327,08 грн., який у порівнянні зі Звітом від 19 червня 2018 року, наданим позивачем не ґрунтується на припущеннях стосовно пробігу та технічного стану авто, є більш обґрунтований з огляду на безпосереднє дослідження оцінювачем цих характеристик, тобто, по суті судом не була проведена неналежна оцінка доказів з точки зору їх достовірності, ст. 79 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З огляду на те, що Звіт № 409/2018 про оцінку спірного транспортного засобу від 07 листопада 2018 року, згідно якому ринкова вартість спірного автомобіля складає 49327,08 грн., є більш обґрунтований та на відміну від наданого позивачем Звіту від 18 червня 2018 відповідає положенням Методики щодо особистого дослідження об`єкта оцінювання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне взяти за основу вказаний Звіт від 07 листопада 2018 року та відхиляє Звіт від 18 червня 2018 року.

Той факт, що при розгляді цивільної справи № 645/223/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в рішенні Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року відповідач надав Звіт про оцінку спірного автомобіля № 144/0617 про ринкову вартість на суму 42000,00 грн., в позивач ОСОБА_2 наполягала, що його вартість становить 64584,54 грн. не має значення для розгляду цієї справи, оскільки ці показники ринкової вартості спірного майна не є сталими, вони змінюються зі спливом часу під впливам попиту та пропозиції на ринку.

Також є необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що спірний автомобіль змінив свою вартість внаслідок того, що експлуатувався відповідачем, належних, допустимих та достатніх доказів таких фактів матеріали справи не містять. Спір про відшкодування шкоди в цій справі не розглядався.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не спростувала Звіт оцінювача від 07.11.2018 про меншу ринкову вартість спірного майна, який був наданий відповідачем, заслуговують на увагу, оскільки тягар доказування підстав позову покладається на позивача, якій всупереч процесуальному обов`язку, передбаченому у ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала з цього приводу належних і допустимих доказів. При наявності процесуальної можливості позивач не заявляла до суду клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи на спростування наданого відповідачем Звіту оцінювача.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи щодо розміру компенсації вартості належної позивачу частки спірного авто, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення суду підлягає зміні в частині розміру компенсації.

З урахуванням визначеним у Звіті від 07.11.2018 ринкової вартості спірного автомобіля в розмірі 49327,08 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації 49327,08 грн. / 2 = 24663,54 грн.

Щодо судових витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У статті 137 ЦПК України передбачені витрати на професійну правничу допомогу:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

За правилами підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із закінченням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Дійсно, позивачка просила стягнути з відповідача 2000 грн. за надання правової допомоги. На підтвердження понесених нею витрат надала копію Договору про надання правової допомоги від 10.06.2018 року, укладеного із адвокатом Равницькою Л .С. , згідно якому позивачу була надана правова допомога, що підтверджується актом прийому-виконання роботи від 27.07.2018 року. Позивачем згідно квитанції від 27.07.2018 року було сплачено 2000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 96-97,98).

Згідно до Акту приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 27.07.2018 року адвокат надав позивачу професійну правничу допомогу у вигляді складання позовної заяви на 4-х арк. (а.с.99).

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач не довів свої заперечення проти вартості відшкодування правової допомоги, факт надання якої у вигляді виготовлення позовної заяви та її розмір підтверджений належними і допустимими доказами. При цьому вартість цієї послуги, яку погодили між собою позивач та її адвокат, не можна вважати надмірним, не обумовленим розміром наданої послуги чи кваліфікацією адвоката.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що наданий позивачем Звіт від 18.06.2019 був відхилений судом апеляційної інстанції, понесені позивачем витрати на спеціаліста для отримання цього Звіту на суму 700 грн. - покладаються на позивача, а оскаржене рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374,ст. ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , компенсацію вартості спільного майна - 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21213, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 24663,54 грн.

Скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 700 грн. витрат на залучення спеціаліста в розмірі 700 грн.

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати у вигляді сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору у розмірі 1057,20 грн. .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23.09.2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді

П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.