Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

місто Київ

справа № 711/6343/16-ц

провадження № 61-16233св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. А., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Друга черкаська державна нотаріальна контора,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2016 року у складі судді Казидуб О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Ювшина В. І., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 у липні 2016 року звернулася до суду з позовом до Другої черкаської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, і з того часу відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та легкових автомобілів. ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом. У червні 2016 року після її звернення до Другої черкаської державної нотаріальної контори та подачі заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5 в шестимісячний строк та видачі свідоцтва про право на спадщину на житлову квартиру та легкові автомобілі, їй відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину і повідомлено, що вона пропустила термін для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. Зазначає, що в шестимісячний строк вона не подала до Другої черкаської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки вона є людиною похилого віку, не знала, що таку заяву необхідно направляти за місцем знаходження спадкового майна. Крім того, у період з січня 2016 року до червня 2016 року вона тривалий час хворіла та лікувалась, а також після смерті сина вона фактично втратила відчуття часу та реальності, емоційно була виснажена та пригнічена.

ОСОБА_2 просила визначити додатковий строк тривалістю у три місяці для подачі заяви до Другої черкаської державної нотаріальної контори про прийняття нею спадщини за законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема, квартири на АДРЕСА_1, та легкових автомобілів.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що причини пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є неповажними.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивач не довела належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, наявності непереборних сил, за яких вчинення такої дії у встановлений законом строк не видалося можливим.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Не можуть бути визнані поважними причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач не подала до суду будь-яких медичних документів, що підтвердили б перебування її на лікуванні у період з січня 2016 року до червня 2016 року.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав його пред'явлення до неналежного відповідача.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що суд першої інстанції не роз'яснив позивачу необхідності заміни неналежного відповідача у справі належним. Враховуючи, що до участі у справі як відповідача не було залучено ОСОБА_3, то єдиною підставою для відмови у позові є незалучення до участі у справі належного відповідача. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд наведеного не врахував та не змінив підставу для відмови у позові, про що просила ОСОБА_2 у апеляційній скарзі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 07 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у квітні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Федеративній Республіці Німеччина, Землі Північний Рейн-Вестфалія, адміністративний округ Дюссельдорф, місто Ремшайд, помер ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

ОСОБА_2 є матір'ю померлого ОСОБА_5 та спадкоємцем за законом після смерті сина.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5 у Другій черкаській нотаріальній конторі відкрита спадкова справа за № 59053840.

ОСОБА_3, яка була дружиною померлого ОСОБА_5, 03 червня 2016 року звернулася до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Листом Другої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 роз'яснено, що остання направила свою заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори з пропуском шестимісячного строку та без її нотаріального посвідчення.

Підпис на заяві ОСОБА_2 про прийняття спадщини посвідчено 24 червня 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, а відправила його поштою вона лише через 10 днів. При цьому позивачем 01 лютого 2016 року видано довіреність на ім'я ОСОБА_7, яка доводиться позивачу дочкою.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Враховуючи, що крім ОСОБА_2 спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 є також ОСОБА_3, то належним відповідачем у справі має бути саме вона як другий спадкоємець, яка не відмовлялась від прийняття спадщини.

У постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім'я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що спір у цій справі стосується прав та інтересів ОСОБА_3, а тому обґрунтовано залучив її до участі у справі як третю особу. При цьому без відповідної заяви або клопотання позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача суд не вправі залучати до участі у справі інших осіб як відповідачів, які не визначені у такому процесуальному статусі позивачем.

Оскільки позивач пред'явив позов до неналежного відповідача, то висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю є передчасним саме у зв'язку з неналежністю складу учасників справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок про задоволення касаційної скарги ОСОБА_2, скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з підстав пред'явлення його до неналежного відповідача.

Встановивши фактичні обставини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили правову природу цивільних відносин між сторонами, дослідили зібрані у справі докази та надали їм відповідну правову оцінку, проте неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Другої черкаської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак