Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 725/6200/15-ц

провадження № 61-23218св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ЛірниченкоНаталія Миколаївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко НаталіїМиколаївни на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 13 лютого 2017 року у складі судді Стоцької Л. А. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Владичана А. І., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2010 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення цокольного поверху загальною площею 270,40 кв. м, що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням АТ «КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

12 жовтня 2015 року банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу приміщень, на які звернуто стягнення і які належать ОСОБА_4, проте постановою від 15 жовтня 2015 року вона відмовила у вчиненні нотаріальної дії на підставі положень статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат».

Посилаючись на необґрунтованість та незаконність зазначеної постанови, позивач просив визнати постанову приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Лірниченко Н. М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 жовтня 2015 року № 304/02-21 протиправною, скасувати її та зобов'язати нотаріуса видати йому дублікат договору купівлі-продажу приміщень від 09 жовтня 2007 року, укладений між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4, який було посвідчено відповідачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 13 лютого 2017 року позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено.

Визнано постанову приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 жовтня 2015 року № 304/02-21 протиправною та скасовано її. Зобов'язано приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н. М. надати АТ «КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу приміщень, укладеного між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4, посвідченого 09 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н. М.

Суд першої інстанції виходив із того, що питання видачі нотаріусами дублікатів документів, посвідчених або виданих цих нотаріусом, регулюється Законом України «Про нотаріат» і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, за змістом яких у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Відмова нотаріусом у видачі АТ «КБ «ПриватБанк» дублікату договору купівлі-продажу є перешкодою у реалізації захищених судовим рішенням прав кредитора на отримання сум за договором, виконання якого забезпечено іпотекою.

Короткий зміст ухвали апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 13 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішення суду першої інстанції та залишив його без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н. М. подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Суди не звернули увагу на те, що у статтях 8, 53 Закону України «Про нотаріат» зазначений виключний перелік осіб, які мають право отримати дублікат правовстановлюючого документа, а також виключний перелік підстав для звернення таких осіб за дублікатом. Підставою для видачі дубліката документа згідно з наведеними нормами є його втрата або зіпсування, а суб'єктами, які мають право на його отримання, є особи, за дорученням яких або щодо яких учинялась дія.

Жодних інших підстав, у тому числі у разі продажу предмета іпотеки іпотекодержателем», для звернення за отриманням дублікату в статті 53 Закону України «Про нотаріат» не передбачено, як і в самому Закону України «Про іпотеку», в якому чітко врегульована процедура продажу майна іпотекодержателем.

АТ КБ «ПриватБанк» не належить до кола вказаних вище осіб і надання йому рішенням суду всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу майна, не може розцінюватись як спонукання нотаріуса до порушення норм чинного законодавства.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 725/6200/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що заочним рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24 листопада 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення цокольного поверху, загальною площею 270,40 кв. м, що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки АТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням АТ «КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

09 жовтня 2007 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані у житловому будинку АДРЕСА_1, загальною площею 270,40 кв. м, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Лірниченко Н. М.

12 жовтня 2015 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до відповідача з заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2007 року.

Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Лірниченко Н. М. від 15 жовтня 2015 року відмолено АТ «КБ «ПриватБанк» у вчиненні нотаріальної дії на підставі статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат», оскільки АТ «КБ «ПриватБанк» не є стороною договору купівлі-продажу приміщень, укладеного 09 жовтня 2007 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Звертаючись до суду з позовом, АТ «КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпоткодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені, і єдиним можливим механізмом реалізації цього права і забезпечення виконання рішення суду про звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки є надання іпотекодержателю можливості отримати правовстановлюючі документи на цей предмет іпотеки. Тому просив зобов'язати нотаріуса видати банківській установі дублікат договору купівлі-продажу приміщень від 09 жовтня 2007 року, укладений між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4, який посвідчено відповідачем.

Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської міських державних адміністрацій.

Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод.

У частині першій статті 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Пунктом 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) встановлено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа.

Наведене свідчить, що коло осіб, яким надано право отримати дублікат утраченого або зіпсованого документа, не підлягає розширювальному тлумаченню.

При цьому, частиною першою статті 12, частиною першою статті 33, частиною п'ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено право іпотекодержателя вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Разом із тим, вказані норми Закону не встановлюють право іпотекодержателя на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.

У пункті 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» набрав чинності 01 січня 2004 року, а Закон України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» набрав чинності 01 січня 1994 року.

Темпоральне правило, згідно з яким «закон наступний скасовує попередній», є правилом застосування норм права, а не нормативно-правових актів.

Для того, щоб вдатись до темпорального правила правозастосування, слід виявити норму закону, яка набула чинності пізніше іншої норми закону, при чому обидві норми законів повністю або частково повинні співпадати за предметом правового регулювання (мати гіпотези, що співпадають або частково перетинаються за змістом).

У справі, що переглядається, підстав для застосування темпорального правила немає, оскільки стаття 38 Закону України «Про іпотеку» не містить норм, що стосуються підстав та процедури отримання дублікатів правовстановлюючих документів.

Тому приписи статті 38 Закону України «Про іпотеку» не конкурують із положеннями статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат», оскільки їх предметні сфери застосування не перетинаються.

Норми щодо права продажу іпотеки (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») та щодо процедури видачі дубліката нотаріально посвідченого документа (статті 8, 53 Закону України «Про нотаріат») мають різну правову природу.

Оскільки правові норми статті 38 Закону України «Про іпотеку» у повній відповідності до приписів статей 590, 591 ЦК України конкретизують звернення стягнення на предмет іпотеки у певний спосіб, тому належать до норм приватного права.

Натомість положення Закону України «Про нотаріат» містять норми публічного права, до яких у тому числі належать правила, що регламентують підстави та процедуру видачі нотаріусом дублікатів нотаріальних документів. Зазначена особливість підкреслює відмінність предметних сфер застосування вищезазначених норм права.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для застосування темпорального правила щодо співвідношення положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» та статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, приватний нотаріус, вирішуючи питання про видачу дубліката нотаріального документа, повинен керуватися положеннями Закону України «Про нотаріат», зокрема положеннями статей 49, 50, 53 цього Закону, та дотримуватися порядку збереження і розкриття нотаріальної таємниці, до якої згідно із вказаними правовими нормами належить й інформація, що міститься у дублікаті втраченого нотаріального документа.

Отже, стаття 53 Закону України «Про нотаріат» визначає підстави видачі дубліката нотаріального документа (втрата або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування), а також осіб, які мають право на його отримання, - це особи, перелічені у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону (фізичні та юридичні особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою - спадкоємці померлого).

Надання дубліката документу іншим особам призведе до порушення нотаріальної таємниці (зобов'язання її зберігати викладені у статті 8 Закону України «Про нотаріат»).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 743/7935/16-ц (провадження № 61-18384сво18).

Отже, у випадку звернення до нотаріуса за отриманням дубліката нотаріального документа з інших підстав, ніж передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат», зокрема у зв'язку з отриманням права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі банку дубліката нотаріально посвідченого документа.

Суди попередніх інстанцій на порушення вимог статей 214, 215, 315 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судових рішень) на вказані норми права уваги не звернули, не застосували їх до спірних правовідносин та дійшли помилкових висновків про задоволення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів висновку про те, що позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» про визнання безпідставною відмови у видачі дубліката договору купівлі-продажу та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а частиною третьої цієї статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи з вищенаведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, з АТ «КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н. М. судові витрати - судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 704,00 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 1 461,60 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталії Миколаївни задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталії Миколаївни про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дубліката та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталії Миколаївни сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 704 гривні 00 копійок та за подачу касаційної скарги судовий збір у розмірі 1 461 гривень 60 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат