Справа № 462/1207/18 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/82/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість у розмірі 30722,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що 31.07.1993 року між нею та відповідачем укладено шлюб, у якому у них народилось троє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, і який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.04.2016 року розірвано. З 2014 року сторони ніяких стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть, відповідач не надає допомоги по утримання дітей, які проживають разом з нею. 15.02.2018 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_7, на користь ОСОБА_3, коштів на утримання двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25.01.2018 року. З метою примусового виконання вказаного судового наказу, Залізничним ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження № 55886909. Однак у добровільному порядку відповідач відмовляється компенсувати позивачці понесені нею витрати на утримання їх неповнолітніх дітей, у зв'язку із чим, позивачка змушена звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 Д. буд, 17, кв. 18) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2, зареєстрована за адресою, 79039, м. Львів, вул. Бортнянського Д. будинок, 17, кв. 18) 1/2 частину додаткових витрат на освіту дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 30 722,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 704 гривні 80 коп.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що позивачем під час розгляду справи не доведено чому обрано саме такий приватний та платний навчальний заклад та чи дійсно їхні діти потребували такого навчання, чи повязане таке навчання з розвитком певних здібностей дітей. Вказує, що судом, при вирішенні справи, задоволено позовні вимоги в розмірі, що становить його річний заробіток. Звертає увагу на те, що судом не зясовано його матеріальний стан, оскільки його місячна заробітна плата становить 4 000 грн., а також необхідність таких витрат та чи є такі витрати додатковими в розумінні ст. 185 СК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Сторони, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не зявилися. Від адвоката відповідача ОСОБА_8 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте таке не містить доказів поважності неприбуття в судове засідання. Колегія суддів приходить до переконання, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою на підставі належних та допустимих доказів доведено понесення додаткових витрат на оплату навчання дітей в розмірі 61 444 грн., а відтак з відповідача слід стягнути 30 722 грн., що становить половину вартості оплати за навчання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому в сторін народилось троє дітей: син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що з 2014 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, після розірвання шлюбу, діти проживають з матір'ю та знаходяться на її повному утриманні.

15.02.2018 року за заявою ОСОБА_3 Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25.01.2018 року. З метою примусового виконання вказаного судового наказу, Залізничним ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження № 55886909.

Як вбачається з договору про надання освітньої послуги навчальним закладом від 09.09.2017 року, укладеного між ТзОВ «Компанія «Україна-ЛВ-Тур»» та ОСОБА_6, від імені якої діє мати ОСОБА_3, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити навчання, а саме курс «Підготовка до школи» у НВК «Загальноосвітня середня школа І ступеня дошкільний навчальний заклад «Дивосвіт»». Відповідно до п.4.1 вказаного договору вартість послуги навчання за договором становитиме 1 200 грн. в місяць. Термін дії договору до 31.05.2018 року. Всього за вказаним договором позивачкою було оплачено 8424,00 грн. (за період з квітня 2017 року по березень 2018 року).

Крім того, 01.09.2017 року між ТзОВ «Компанія «Україна-ЛВ-Тур»» та ОСОБА_3 укладено договір про надання освітніх послуг навчальним закладом, а саме, замовник зобовязується надати освітні послуги в сфері дошкільної освіти у НВК «Загальноосвітня середня школа І ступеня дошкільний навчальний заклад «Дивосвіт»», в тому числі додаткові платні послуги з метою повноцінного розвитку, виховання і навчання дитини, забезпечення її фізичного і психічного здоровя. Відповідно до п.4.1 вказаного договору вартість послуги навчання за договором становитиме 4 000 грн. в місяць. Термін дії договору до 31.05.2018 року. Всього за вказаним договором позивачкою було оплачено 43220,00 грн. (за період з квітня 2017 року по березень 2018 року).

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій дублікатів чеків від 19.03.2015 року на суму 1000 грн., 24.09.2015 року на суму 1100 грн., 21.03.2016 року на суму 1000 грн., 27.09.2016 року на суму 1350 грн., 20.04.2017 року на суму 1650 грн., 07.11.2017 року на суму 1850 грн. та від 08.02.2018 року на суму 1850 грн., ОСОБА_3 здійснювала оплату за освітні послуги сина ОСОБА_6 в Львівській академічній гімназії при ЛУ «Львівська політехніка». Всього на суму 9800,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на дітей сторін, взяв до уваги надані позивачкою вищезазначені договори та копії дублікатів чеків, і дійшовши висновку, що понесені позивачкою витрати є додатковими, і такі підтверджені належними та допустимими доказами, половину цих витрат стягнув з відповідача.

Колегія суддів не може погодитися з судом першої інстанції, який дійшов висновку, що вищезазначені витрати є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ОСОБА_9 України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Встановивши, що позивач понесла документально підтверджені витрати у розмірі 61444 грн., суд першої інстанції, дійшов до висновку про необхідність стягнення половини цієї суми з відповідача (30 722 грн.), оскільки батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Аналіз змісту оскаржуваного рішення свідчить про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей та визначенні їх розміру, суд першої інстанції не врахував положень статей 182 і 185 СК України, а висновок суду першої інстанції про те, що навчання дітей у платних навчальних закладах викликане особливими обставинами, розвитком здібностей дитини, ґрунтується на припущеннях.

На думку колегії суддів, позивачка, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами необхідності навчання дітей у платних навчальних закладах і що навчання дітей сторін у платних навчальних закладах викликане особливими обставинами.

Заперечуючи щодо задоволення позову, апелянт зазначив, що навчання дітей у платних навчальних закладах позивачка з ним не узгоджувала, і він не вбачає необхідності у навчанні дітей у платних навчальних закладах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2018 року слід скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 704 грн. 80 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1056 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанову складено 18.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_10