РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 2-6384/10

Провадження № 22-ц/4815/7/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Доля В.А.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначена

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання Тхоревський С.О.,

з участю: адвокат Терещенко О.М., Горбач Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року в справі за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ "УкрСиббанк", ОСОБА_4 про припинення поруки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ "УкрСиббанк", третя особа, яка не заявляє позовних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій з підвищення відсоткової ставки та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі ПАТ "УкрСиббанк") звернулись до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Приватного підприємства - фірми "Мека" (далі ППФ "Мека") про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 10 вересня 2007 року за №0 та договором поруки від 10 вересня 2007 року за №"139838.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ППФ "Мека" на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість по кредиту та договору поруки в розмірі 79367,83 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01 квітня 2010 року становить 628990,05 грн., неустойку в розмірі 500 грн., пеню в розмірі 6707,87 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2011 року у задоволенні заяви представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про розстрочку виконання рішення Рівненського міського суду від 15 жовтня 2010 року відмовлено.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2011 року заяву представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про відстрочку виконання рішення Рівненського міського суду від 15 жовтня 2010 року задоволено: відстрочено виконання рішення на один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2011 року, ухвалу Рівненського міського суду від 01 грудня 2011 року скасовано: в задоволенні заяви представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про відстрочку виконання рішення Рівненського міського суду від 15 жовтня 2010 року відмовлено.

13 лютого 2017 року від ППФ "Мека" надійшла заява про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду від 15 жовтня 2010 року.

12 квітня 2017 року ухвалою Рівненського міського суду заочне рішення від 15.10.2010 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 15.10.2010 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно заяви про уточнення позову ПАТ «УкрСиббанк» просить стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, заборгованість за кредитним договором № 0 від 10.09.2007 року у розмірі 169 677 доларів США 49 центів та судові витрати по справі.

Позов обґрунтовується тим, що 10.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі кредитний договір), за умовами якого, останній отримав кредит 80 198 доларів США, з зобов'язаннями повернути кредит у повному обсязі в терміни встановленими графіком погашення кредиту, але не пізніше 06.09.2017, з умовою та правом Банку вимагати дострокового погашення кредиту (п.1.2.2 договору). В порушення умов вказаного договору, ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 12.04.2017, його борг перед ПАТ «УкрСиббанк» становить 169 677,49 доларів США, з яких 69 494 доларів США заборгованість за кредитом та 100 183,49 доларів США заборгованість за відсотками.

17.03.2010 року за № 132/11-280, на адресу ОСОБА_4 направлено рекомендованим листом вимогу щодо погашення простроченої заборгованості та виконання її на 41 календарний день, яка отримана відповідачем 22.03.2010 року, однак заборгованість погашена не була.

В забезпечення виконання кредитного договору 10.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 0, за яким поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконанням ОСОБА_4 усіх зобов'язань за кредитним договором (п.1.3).

17.03.2010 року за № 132/11-279, на адресу ОСОБА_5 направлено рекомендованим листом вимогу щодо погашення простроченої заборгованості та виконання її на 10 робочий день. Вимога вручена ОСОБА_5 особисто 26.03.2010 року, однак заборгованість погашена не була. Відповідачі ухиляються від взятих на себе зобов'язань перед Банком, існуюча заборгованість не погашена (Т.1 а.с.1-3).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2017 року провадження в справі ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ППФ ""Мека" про стягнення заборгованості по кредитному договору, в частині позовних вимог до ППФ "Мека" закрито.

01 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 139838 укладеним 10.09.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, у зв'язку зі зміною (збільшення обсягу відповідальності) зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, відповідно до Додаткової угоди № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.09.2007. У позові вказує, що 10.09.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, а згодом в лютому 2009 року, було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, згідно яких, без її згоди, збільшився обсяг відповідальності поручителя, зокрема відсоткової ставки в два рази, місячного платежу по тілу кредиту з 669 до 757 доларів США (Т.2, а.с.29, 74).

10 січня 2018 року, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, де просить визнання неправомірними дії Банку відносно збільшення відсоткової ставки за кредитним договором до 24,80% річних та зобов'язати Банк здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором згідно початкової ставки у розмірі 12.40 % річних. У позові вказує, що п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитним коштами протягом перших 30 календарних днів, з дня видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12.40% річних. П. 5.2 кредитного договору передбачено право Банку змінювати розмір процентної ставки в сторону збільшення, за певних умов. Банк, в порушення умов кредитного договору, не повідомив про збільшення розміру процентної ставки, відповідно до процедури зазначеної у п.5.2 кредитного договору, і без такого повідомлення будь - яка зміна відсоткової ставки є недійсною, що передбачено також ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року позов ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено: стягнуто на користь ПАТ "УкрСиббанк" солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заборгованість за кредитним договором № 0 від 10.09.2007 року у розмірі 169 677 доларів США 49 центів, що за курсом встановленим офіційним курсом гривні до 1 долара США - 26,12 Національного Банку України на 16.04.2018 становить 4 431 976 гривень, з яких 69, 494 доларів США заборгованість за кредитом та 100 183,49 доларів США заборгованість за відсотками. Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ "УкрСиббанк", ОСОБА_4 про припинення поруки відмовлено повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ "УкрСиббанк", третя особа, яка не заявляє позовних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій з підвищення відсоткової ставки та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості відмовлено повністю.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_4, вважає, що дане рішення було прийнято на підставі неповного з'ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки рішенням суду було стягнуто усю суму заборгованості достроково, то відповідно у позивача не було права в подальшому нараховувати та вимагати стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Дана позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц.

Крім того, вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання ним кредитних коштів в сумі, що складає 80198 доларів США і як результат банком не підтверджено документально суми виданих кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором.

Вважає, нарахування подвійної відсоткової ставки, з врахуванням якої зроблено і розрахунок заборгованості, поданий позивачем є недостовірним, та не мав братися судом до уваги, зважаючи, що сама сторона підтвердила факт відсутності повідомлення, яке передбачено умовами договору.

Зазначає про те, що його представником 16.03.2018 року було ознайомлено із матеріалами справи №569/13045/13-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно. Відповідно було встановлено, що в матеріалах справи №569/13045/13-ц відсутні докази (первинні документи чи належним чином завірені копії документів), які підтверджують отримання ОСОБА_4 кредитних коштів за кредитним договором №000 від 10.09.2007 у сумі, що складає 80198 доларів США. Разом з тим у тексті заочного рішення Рівненського міського суду від 20.12.2013 року у вказаній справі міститься покликання лише на факт підписання кредитного договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.09.2007.

Таким чином, вважає, покликання на те, що обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не заслуговують на увагу. Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про фактичне встановлення суми заборгованості за кредитним договором під час розгляду справи №569/13045/13-ц є помилковим.

Крім того, вказує на те, що оскільки предмет розгляду справи №569/13045/13-ц відрізняється від предмету розгляду даної справи, при цьому ні ОСОБА_4 ні його представник не брали участь при розгляді справи №569/13045/13-ц, а отже і не могли спростувати чи підтвердити суми кредитних коштів, отриманих належним чином відповідно до умов договору. Вважає покликання на фактичне встановлення суми заборгованості за кредитним договором під час розгляду справи №569/13045/13-ц є помилковими.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ "УкрСиббанк", ОСОБА_4 про припинення поруки, зазначає про те, що підписавши Додаткову угоду №1 від 10.09.2007 року до Кредитного договору сторони погодили, що пункт 5.2 основного договору (кредитного) доповнюється новим абзацом. Крім того, сторони кредитного договору у даній додатковій угоді вирішили встановити тарифи банку (п.1.2). Зокрема, позичальник платить комісію у розмірі 0,1% від суми кредиту/ліміту за управління кредитом при внесенні змін до договору за ініціативою клієнта, окрім пролонгації, за яку клієнт має сплатити 0,99% від суми кредиту/ліміту. Таким чином вважає, що права банку за вищевказаною додатковою угодою суттєво збільшилися. При цьому йдеться не лише конкретно про збільшення відсоткової ставки.

Разом з тим, Додатковою угодою №2 від 09.02.2009 року до Кредитного договору відбулися наступні зміни, а саме: визначено новий графік погашення кредиту, який відрізняється від графіку, що надавався під час укладення кредитного договору, тобто - змінено процес сплати ліміту кредиту, чим збільшено відповідальність поручителя, адже немає згоди ОСОБА_5 на внесення таких змін.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Дана позиція зазначена і в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.11.2017 по справі №686/12021/15-ц, а тому вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_5 підлягала до задоволення.

На підставі викладеного, просив скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.04.2018 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору, зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ "УкрСиббанк", ОСОБА_4 про припинення поруки задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві, представник АТ "УкрСиббанк" - Чупіль Р.Р. зазначає, що твердження апелянта про невиконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором щодо видачі коштів за кредитом є необґрунтованими та спростовуються належними доказами наявними в матеріалах справи, а саме розрахунком заборгованості, в якому відображено серед іншого: сума, що була видана за кредитною угодою; суми та дати прострочень по платежах по кредиту; загальна сума заборгованості за угодою; платежі, що здійснював позичальник при частковому виконанні своїх зобов'язань за кредитною угодою. Також вказує, що виписки по рахунках позичальника є первинними документами та належними доказами виконання зобов'язань кредитора за кредитною угодою. Суду надавались виписка за кредитним договором станом на 13.09.2007 року з якої видно факт надання ОСОБА_4 коштів за кредитною угодою в сумі 80198 доларів США та виписка за кредитним договором за період з 10.09.20017 до 22.02.2018 року з якої видно факт надання ОСОБА_4 коштів за кредитною угодою, їх погашень, що проводились позичальником та стан заборгованості.

Крім того зазначає, що не заслуговують на увагу твердження апелянта про відсутність підстав у позивача для нарахування відсотків після ухвалення судового рішення 15.10.2010, оскільки виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов'язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Також, зазначає про те, що судове рішення від 15.10.2010 року на яке покликається апелянт було скасовано, що саме по собі при подальшому розгляді справи дало підстави банку як позивачу реалізувати своє право на збільшення позовних вимог.

Щодо тверджень апелянта про безпідставність нарахування банком подвійної відсоткової ставки, то обставина правомірності збільшення відсоткової ставки, не потребує повторного доведення у відповідності до п.п..4,5 ст. 82 ЦПК України, оскільки була встановлена в іншій справі, а відтак не може бути спростована в даній цивільній справі.

Стосовно доводів апелянта про припинення поруки у зв'язку з збільшенням обсягу відповідальності поручителя, то зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 в частині оскарження стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 подана з порушенням вимог ст. 352 ЦПК України.

На підставі викладеного, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

19.06.2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення (не апеляційна скарга, не заява про приєднання до апеляційної скарги) ОСОБА_5 по апеляційній скарзі ОСОБА_4, в якій вона підтримала доводи апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 адвокат Терещенко О.М. та представник ОСОБА_5 - Горбач Б.А. в судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ПАТ "УкрСиббанк" завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився. 27 березня 2019 року подав заяву про відкладення справи, в зв'язку з необхідністю підготовки до її розгляду. Причина неявки визнана неповажною, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за його відсутності.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржене рішення в даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 порушив зобов'язання перед банком, яке забезпечене порукою поручителя ОСОБА_5 та вважав за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість, відповідно відмовивши в задоволенні зустрічних вимог відповідачів, оскільки його права споживача не порушені, збільшення відсоткової ставки за прострочення платежів передбачено умовами кредитного договору, а обсяг відповідальності поручителя не збільшився.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, 10.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого, останній отримав кредит 80 198 доларів США (т.1 а.с.8-11).

Строки кредитування та плата за кредит передбачені п.1.2, п.1.3 розділу І кредитного договору.

Розділом 5 кредитного договору встановлено порядок зміни процентної ставки, і зокрема в п.п. «а» п.5.2 зазначено, що відповідно до законодавства України, зокрема ст. 651 ЦК України, сторони погодили, що Банк згідно умов пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором.

В забезпечення виконання кредитного договору 10.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 139838, за яким поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконанням ОСОБА_4 усіх зобов'язань за кредитним договором (п.1.3) (т.1 а.с.13).

Порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку передбачено розділом 6 кредитного договору.

Пунктом 2.2 Договору поруки передбачено порядок та умови пред'явлення вимог до поручителя, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору, Банком, відповідно до розділу 6 кредитного договору, п.2.2 Договору поруки, на адресу відповідачів (позичальника та поручителя) були направлені вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, які позичальником та поручителем виконані не були (т.1, а.с.15-16).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В уточнених позовних вимогах банк зазначає, що ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 12.04.2017 року, утворилась заборгованість яка, за розрахунком позивача становить 169 677,49 доларів США, з яких 69 494 доларів США заборгованість за кредитом та 100 183,49 доларів США заборгованість за відсотками (т.1, а.с.234 - 244).

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо правильності розрахунку заборгованості станом на 12.04.2017 року.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який є обов'язковим відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України та міститься в Постанові від 28 березня 2018 року в справі 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Подаючи до уточнених позовних вимог розрахунок заборгованості станом на 12.04.2017 року банк не проводив його у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, а тому колегія суддів не бере його до уваги.

До уваги колегія суддів бере первісний розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 01.04.2010 року, оскільки з того часу, пред'явивши позов до суду банк втратив право нараховувати відсотки за цим кредитом.

Відповідно до розрахунку станом на 01.04.2010 року, заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед банком склала:

69494 доларів США - сума простроченої заборгованості;

9873,83 доларів США - сума заборгованості за простроченими відсотками,

а разом 79367,83 доларів США.

Саме ця сума і підлягає до стягнення з ОСОБА_4 на користь банку в валюті в якій надано кредит, що випливає з висновків Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18.

Еквівалент вказаної заборгованості за курсом Нацбанку України, 27,0811 грн. за 1 долар США на день ухвалення постанови складає 2149368,14 грн., однак необхідність перерахунку відсутня, оскільки в уточненому позові банком вимог про стягнення пені та штрафу, які стягуються в національній валюті, не заявлялось.

За клопотанням представників ОСОБА_4 в справі призначалась судово-економічна експертиза для визначення правильності розрахунку заборгованості доданого до первісної позовної заяви.

Експертом без погодження з судом було частково змінено поставлені на його вирішення питання (т.3 а.с. 144).

В резолютивній частині свого висновку (т.3 а.с.167-169), замість надання висновку про правильність проведених банком математичних розрахунків кредитної заборгованості позичальника, експерт вдався до аналізу доведеності доказами отримання ОСОБА_4 кредиту № 0 від 10.09.2007 року, хоч таке питання перед експертом не ставилось та ще ним зазначено, що не видається за можливе встановити, яка сума заборгованості у ОСОБА_4 перед банком станом на 01.04.2010 року за вказаним кредитом.

За таких обставин, відповідно до ст.110 ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги зазначений висновок експерта, як доказ в справі.

Слід зазначити, що заочне рішення в даній справі від 15 жовтня 2010 року, яким з ОСОБА_4 на користь банку було стягнуто 79367,83 доларів США, він не оскаржував, а значить визнавав та погоджувався з цим боргом перед банком. Крім того, будучи ще власником ППФ «Мека» (т.1 а.с.65) 12 жовтня 2011 року за своїм підписом та печаткою фірми, надсилав до Рівненського міського суду гарантійний лист про розстрочення своєї заборгованості в даній справі.

17 листопада 2011 року, вже інший власник ППФ «Мека» звертався до банку з клопотанням про розстрочку та списання частини кредитної заборгованості ОСОБА_4, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 10.09.2007 року (т.1 а.с.85,86).

13 лютого 2017 року директор ППФ «Мека» подав до Рівненського міського суду заяву про перегляд заочного рішення в даній справі від 15 жовтня 2010 року, мотивуючи тим, що ППФ «Мека» не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Хоч на час ухвалення заочного рішення власником ППФ «Мека» був ОСОБА_4, представник якого, а значить і він, знали про час і місце розгляду справи (т.1 а.с.48), однак ухвалою Рівненського міського суду від 12 квітня 2017 року заява ППФ «Мека» була задоволена і заочне рішення від 15 жовтня 2010 року було скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку, чим скористались сторони - банк збільшив позовні вимоги, а відповідачі подали зустрічні позови.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2017 року провадження в справі ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ППФ ""Мека" про стягнення заборгованості по кредитному договору, в частині позовних вимог до ППФ "Мека" було закрито.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.12.2013 року, яке набрало законної сили 13.03.2015 року, задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно та звернуто стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_1 для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» що виникли з кредитного договору № 0, який є предметом розгляду в даній справі.

Зазначеним судовим рішенням, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, встановлені для даної справи обставини наявності кредитної заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором та його розрахунку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання ним кредитних коштів в сумі, що складає 80198 доларів США і як результат банком не підтверджено документально суми виданих кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором, не заслуговують на увагу та спростовуються письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи та були предметом дослідження суду першої інстанції і їм дана належна оцінка.

Крім того, що ОСОБА_4 до перегляду заочного рішення в даній справі сам визнавав заборгованість перед банком, а на підтвердження надання коштів банком за кредитним договором, розміру заборгованості, неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, позивачем до позовної заяви долучався розрахунок заборгованості, в якому відображено серед іншого: сума що була видана за кредитною угодою; суми та дати прострочень по платежах по кредиту, загальна сума заборгованості за угодою; платежі що здійснював позичальник при частковому виконанні своїх зобов'язань за кредитною угодою.

Згідно положення п.7.2 кредитного договору, за яким сторони узгодили, що розрахунки заборгованості за кредитним договором веде банк, розрахунок заборгованості від 01.04.2010 року є належним і достатнім доказом, як видачі коштів позичальнику за кредитною угодою так і доказом прострочення ним платежів та загальної суми заборгованості за кредитною угодою.

Виходячи з вищенаведеного, діаметральну зміну правової позиції ОСОБА_4, після скасування місцевим судом заочного рішення в даній справі, на невизнання факту отримання кредитних коштів в банку та заборгованості перед ним, колегія суддів розцінює як недотримання ним норм ст.43,44 ЦПК України та намагання уникнути цивільно-правової відповідальності.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про безпідставність нарахування банком подвійної відсоткової ставки, то дана обставина правомірності збільшення відсоткової ставки, не потребує повторного доведення у відповідності до п.п..4,5 ст. 82 ЦПК України, оскільки була предметом оцінки судом першої інстанції, спростовуються встановленими судом обставинами, підставами позову та зводяться лише до переоцінки доказів.

Доводи апелянта про припинення поруки ОСОБА_5 у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя не заслуговують на увагу. Цій обставині місцевий суд дав належну оцінку і колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 в цій частині подана з порушенням вимог ст. 352 ЦПК України, згідно вимог якої, право апеляційного оскарження мають учасники справи, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Рішення місцевого суду про відмову в припиненні поруки ОСОБА_5 не оскаржувала, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень даних в абзаці 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", апеляційним судом не перевіряється..

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з апелянта на користь банку до скасування з ухваленням нового рішення відповідно до заявлених первісних позовних вимог. Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід залишити без змін, як ухвалене з дотримання вимог закону.

Оскільки, оскаржене рішення в частині вимог банку скасовано та суму стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь банку зменшено з 169 677,49 доларів СШАдо 79367,83 доларів США, то судовий збір за подання первісної позовної заяви 1700 грн, інформаційно-технічне забезпечення 120 грн., уточнених позовних вимог в сумі 68449,05 грн. (т.1 а.с. 6,7,232), пропорційно підлягає стягненню в рівних долях з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 16443 грн. судових витрат з кожного на користь банку.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково, тому пропорційно від сплаченого ним при поданні апеляційної скарги судового збору в розмірі 2550 грн. (т.2 а.с. 20) на його користь з банку слід стягнути 1356,6 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог банку та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) солідарно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, яка проживає в АДРЕСА_2, заборгованість за кредитним договором № 0 від 10.09.2007 року у розмірі:

69494 долари США сума простроченої заборгованості за кредитом;

9873,83 доларів США сума заборгованості за простроченими відсотками;

а всього 79367,83 доларів США, що за курсом Нацбанку України 27,0811 за 1 долар США на день ухвалення постанови складає 2149368,14 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, яка проживає в АДРЕСА_2, по 16443 грн. судових витрат з кожного.

Стягнути на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою АДРЕСА_3 з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) 1356,6 грн. на відшкодування частки сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічних позовів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків