Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 161/1574/14-ц

провадження № 61-3799св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Волинської області, у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

від 07 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 198 тис. доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2014 року. З метою забезпечення виконання кредитного договору у той же день між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки. Позивач зазначав, що позичальник неналежним чином виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 159 174,06 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2007 року у розмірі 238 162,98 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 119 486,33 доларів США, заборгованість за процентами - 19 611,21 доларів США, пеня - 87 887,64 доларів США, три відсотки річних - 11 177,80 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, у складі судді Кихтюка Р. М., від 06 листопада 2015 року у задоволенні позову

ПАТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження дати видачі та валюти кредитних коштів, а також розміру заборгованості за спірним кредитним договором.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 07 грудня 2017 року позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 148 477,09 доларів США, з яких: 119 486,33 доларів США - заборгованість за кредитом, 18 138,24 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10 852,52 доларів США - три проценти річних. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, не надав оцінки розрахунку загальної заборгованості, наданого позивачем, випискам по рахунках боржника, змісту кредитного договору та укладених додаткових договорів, не звернув увагу на судові рішення, які набрали законної сили, якими встановлено отримання позичальником кредитних коштів. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення тіла кредиту та процентів спростовуються тим, що останній платіж було здійснено відповідачем у березні 2013 року, що свідчить про визнання боргу боржником.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду у частині задоволення позову та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції було безпідставно відхилено її клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи, оскільки в основу проведеної судово-економічної експертизи покладено розрахунок заборгованості з щомісячними платежами, які не відповідають умовам кредитного договору. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вона заперечувала факт підписання додаткових угод та просила суд дослідити ці угоди. Відповідач заперечувала отримання кредитних коштів у розмірі 198 тис. доларів США, оскільки кредитні кошти видавались у гривні у три етапи з певним інтервалом. У кредитному договорі неправильно зазначена сума щомісячного платежу, оскільки шляхом множення цієї суми на кількість місяців кредиту, тіло кредиту збільшується майже на 100 тис. доларів США. Банк в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору у частині розподілу кредитних коштів, що є недопустимим та не відповідає умовам кредитного договору.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому касаційному перегляду не підлягає у силу вимог статті 400 ЦПК України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

28 лютого 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 липня 2007 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 3162, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 198 тис. доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти у розмірі 12,5% річних (т. 1, а. с. 10-13).

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 липня 2014 року.

Пунктом 1.6.1 кредитного договору передбачене щомісячне нарахування процентів на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який був наданий кредит.

Відповідно до пункту 4.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався у разі порушення умов договору та/або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитним коштами, комісійних винагород, штрафних санкцій. Цьому обов'язку відповідає право банку, передбачене

пунктом 4.2.2 кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість у примусовому порядку

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом та процентами станом на 02 липня 2015 року заборгованість за тілом кредиту становить 119 486,33 доларів США, при цьому позичальником внесено на погашення тіла кредиту за весь період користування кредитними коштами 78 513,67 доларів США та на погашення відсотків 119 441,66 долар США.

Відповідно до висновку додаткової судово-економічної експертизи № 7931, складеного 28 вересня 2017 року Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, станом на 17 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 складає: по кредиту - 119 486, 33 доларів США, по несплаченим процентам - 18 138,24 доларів США, однак документально обґрунтувати відповідність вищезазначених сум заборгованості неможливо, оскільки суми щомісячних платежів по кредиту не відповідають умовам кредитного договору у частині повернення суми кредиту, а також розподіл банком кредитних коштів не відповідає черговості погашень кредитних коштів, передбачених умовами кредитного договору (т. 2, а. с. 94-99).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом частин четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2016 року, у справі

№ 161/11232/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Ощадбанк» про визнання поруки припиненою встановлено, що у зв'язку з порушенням боржником порядку виконання зобов'язань за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.4 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши

17 листопада 2010 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

У вимозі про дострокове погашення заборгованості встановлений тридцятиденний строк для її погашення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов'язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

ВеликаПалата Верховного Суду зробила правовий висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження

№ 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув, встановивши, що банк змінив строк основного зобов'язання, направивши позичальнику у 2010 році вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, а з позовом звернувся до суду у січні

2014 року, не з'ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: коли закінчився строк кредитування, у межах якого позивач мав право нараховувати відсотки на підставі кредитного договору, не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості за процентами по кредиту, в якому зазначена заборгованість, яка складається із відсотків, нарахованих поза межами строку дії кредитного договору, а також розміру 3 % річних, нарахованих у тому числі і на цю суму заборгованості, не врахував, що нарахування відсотків після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачено, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі, визначеному додатковою судово-економічною експертизою

від 28 вересня 2017 року № 7931.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 07 грудня 2017 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2про стягнення заборгованості по кредиту, процентам та трьох відсотків річних скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта