Справа № 524/4832/17
Провадження №2/524/208/18
15.02.2019 Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді - Андрієць Д.Д., за участю секретаря - Воблікової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрінбанк», треті особи: Автозаводський ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права власності на майно, звільнення його з-під арешту, визнання недійсними договорів іпотеки, припинення іпотеки, виключення записів з реєстру іпотек та заборон відчуження, визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню,-
В провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрінбанк» про визнання права власності на майно, звільнення його з-під арешту, визнання недійсними договорів іпотеки, припинення іпотеки, виключення записів з реєстру іпотек та заборон відчуження, визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.
07.09.2018 судом було ухвалено рішення по справі, яким у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
23 січня 2019 року Полтавським апеляційним судом було постановлено ухвалу, в якій зазначено про повернення матеріалів справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі не було вирішено та відсутнє мотивування в ухваленому судовому рішенні у справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення строку позовної давності. Окрім того, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, у резолютивній частині свого рішення не визначився та не зазначив усіх позовних вимог ОСОБА_1, у задоволенні яких їй відмовлено.
Відповідно до ч.3,4 ст.270 ЦПК України питання про ухвалення додаткового рішення було вирішено без виклику учасників процесу.
Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Судом встановлено, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 також заявляла про поновлення строків звернення до суду, через те, що про порушення своїх прав вона дізналась в травні 2015 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (синоніми: «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності щодо стягнення заборгованості, дає підстави для висновку, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.
Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання певного виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.
Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16.
Суд відзначає, що під час розгляду справи і до ухвалення рішення суду відповідач не заявляв вимог про застосування позовної давності, що б надавало змогу суду без порушень вимог законодавства вирішити питання про поновлення строків звернення до суду.
На переконання суду, виклад вимоги про поновлення строків звернення до суду в прохальній частині позовної заяви ще не свідчить про те, що вказана вимога є позовною. Фактично, на думку суду, в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 були викладені як позовні вимоги, так і інші клопотання по справі, які були вирішені відповідно до вимог чинного законодавства.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила суд: 1) визнати право власності на будівлю, площею 1140,70 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; 2) визнати право власності на земельну ділянку площею 1349 м2, кадастровий номер НОМЕР_1 розташовану за адресою: АДРЕСА_1; 3) звільнити з-під арешту будівлю та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1; 4) визнати недійсними іпотечні договори №173-07 від 28.09.2007 та №192-07 від 17.10.2007, укладені між ПП «КФ «Світлана» та АТ «Укрінбанк»; 5) визнати припиненою іпотеку за договорами №173-07 від 28.09.2007 та №192-07 від 17.10.2007, укладеними між ПП «КФ «Світлана» та АТ «Укрінбанк»; 6) виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис з реєстраційним номером 4927-4928; 7) визнати виконавчі написи нотаріуса №5108, №5109 від 10.12.2010 такими, що не підлягають виконанню.
Суд відзначає, що підставою для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 було те, що позивачем не було доведено порушення її прав діями або бездіяльністю відповідача - ПАТ «Укрінбанк».
З огляду на викладені в рішенні Автозаводського районного суду м.Кременчука від 07.09.2018 мотиви відмови у задоволенні позову, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 не підлягав задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи те, що в резолютивній частині рішення суду не вказано про те, що судом було відмовлено у задоволенні вимог позивача про визнання припиненою іпотеки за договорами №173-07 від 28.09.2007 та №192-07 від 17.10.2007, укладеними між ПП «КФ «Світлана» та АТ «Укрінбанк»; виключення з реєстру іпотек та заборон відчуження запису з реєстраційним номером 4927-4928; визнання виконавчих написів нотаріуса №5108, №5109 від 10.12.2010 такими, що не підлягають виконанню, суд вважає за можливе ухвалити в цій частині додаткове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вказаних вимог.
Керуючись ст.ст. 258-259, 270 ЦПК України, суд,-
По справі №524/4832/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрінбанк», треті особи: Автозаводський ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права власності на майно, звільнення його з-під арешту, визнання недійсними договорів іпотеки, припинення іпотеки, виключення записів з реєстру іпотек та заборон відчуження, визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню - ухвалити додаткове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрінбанк» в частині вимог про визнання припиненою іпотеки за договорами №173-07 від 28.09.2007 та №192-07 від 17.10.2007, укладеними між ПП «КФ «Світлана» та АТ «Укрінбанк»; виключення з реєстру іпотек та заборон відчуження запису з реєстраційним номером 4927-4928; визнання виконавчих написів нотаріуса №5108, №5109 від 10.12.2010 такими, що не підлягають виконанню - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць