Справа № 645/3284/19
Провадження № 2/645/1455/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сілантьєва Е.Є.

за участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідча адвокат Єрьоменко Андрій Володимирович, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1525 виданого на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури від 12.03.2008 р. № 29,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Іванова Юлія Вікторівна про дострокове розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила достроково розірвати Договір довічного утримання укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11 грудня 2006 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою Юлією Вікторівною, згідно до якого ОСОБА_2 , зобов`язується довічно утримувати надаючи ОСОБА_1 , необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги було встановлено в розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно. Також, за зазначеним договором позивач передала у власність громадянці ОСОБА_3 . ОСОБА_4 належну їй на праві особистої власності трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 . Крім того відповідачем було надано розписку від 09.06.2018 року, що ОСОБА_2 надала свою згоду на розірвання Договору довічного утримання (Зареєстрований в реєстрі за №2596 від 11 грудня 2006 року) у разі її не повернення з за кордону до травня 2019 року. Таким чином, позивач вказує, що через невиконання умов договору довічного утримання він має бути розірваний судом.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити та просила суд врахувати, взаємне волевиявлення сторін спрямоване на розірвання Договору. Також позивачка надала письмові пояснення по справі, згідно яким 26.09.1998 р. вона продала свою приватизовану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ці гроші купила на своє ім`я 3-х кімнатну квартиру (кооперативну) за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на даний час на праві особистої власності, в якій зареєструвала ОСОБА_2 . 06.10.1998 р. заключила з нею Договір довічного утримання (догляду). Вартість харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги вони встановили в розмірі мінімальної пенсії щомісяця яку вона не сплачувала. Ця послуга не виконувалася, про що вона признала в своїй заяві і підтвердила що договір не дійсний. 25.07.2003 р. постановою суду Фрунзенського р-ну по акту ЖЕКа-41 Договір довічного утримання від 06.10.1998р. розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 . У цей час ОСОБА_6 не мав постійної роботи. Позивач вказала, що два рази на тиждень купувала харчі, ліки, памперси та все необхідне (на гроші які залишилися від продажу її квартири по АДРЕСА_4 ). В лютому 2001р. ОСОБА_6 покинув дружину з донькою та недопомогав їм. Комунальні рахунки сплачувала позивачка. 2002р. була вимушена переїхати з АДРЕСА_5 , щоб забирати її доньку з дитячого садка, а їй дати змогу піти працювати, в наших відносинах сварок не було. З 08.03.2003р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 проживала в орендованій нею квартирі за власним бажанням. 03.09.2003р. ОСОБА_2 зі своєю донькою переїхала проживати по АДРЕСА_3 , на що позивач дала згоду. На погоджувальній раді (31.08.2019р.) ОСОБА_5 категорично заявила проти сумісного проживання з ОСОБА_1 та допомогати їй, чим заважає виконувати (догляд) по договору довічного утримання (догляду) від 11.12.2006 р., укладеного її матір`ю ОСОБА_2 . Усі комунальні платежі за час відсутності відповідача по АДРЕСА_3 сплачувала ОСОБА_1 . 11.12.2006 р. уклали новий Договір Довічного утримання (догляду). При укладанні Договору довічного утримання (догляду) від 11.12.2006р вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі 400,00 грн., щомісячно . З січня до березня 2018р. ОСОБА_2 виїжджала за кордон у відрядження. З червня по листопад 2018 р., з листопада 2018р. по травень 2019р. відповідач виїжджала за кордон за своєю ініціативою у пошуках роботи. На даний час ОСОБА_2 знайшла роботу за кордоном, та не може виконувати умови Договору довічного утримання (догляду) від 11.12.2006р. В розписках давала згоду на розірвання Договору довічного утримання (догляду) від 11.12.2006 р. без її присутності. З січня 2018р по цей час у відсутність відповідача, позивач ні якого догляду та допомоги не отримує. Позивач вказала, що після розриву Договору довічного утримання (догляду) має намір продати свою квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , щоб на отримані гроші зробити операції очей, нирок та зубів та другі важливі потреби. Інші договори не бажає укладати.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову, надали відповідні пояснення., крім того надали до суду письмові пояснення щодо обставин справи, згідно яких позовні вимоги щодо невиконання мною умов Договору довічного утримання №2596 від 11 грудня 2006 року, укладеного з позивачкою ОСОБА_1 , вважають незаконними та необґрунтованими, а обставини які наводить позивачка є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Так, з 1980 року між батьком відповідача ОСОБА_7 , 1953 року народження, та донькою позивачки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб. Після укладення вказаного шлюбу, відповідач разом зі своїм батьком, мачухою, ОСОБА_9 , та позивачкою почали проживати однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , яка належала позивачці на праві особистої власності. Після смерті мачухи відповідачки, позивачка звернулася до батька відповідачки з проханням виплатити їй грошову компенсацію за частину квартири, в якій була зареєстрована за наступною адресою: АДРЕСА_4 , що належала на праві особистої власності ОСОБА_7 Після продажу даної квартири за адресою АДРЕСА_4 позивачка отримала грошову компенсацію і залишила її в якості коштів за її утримання у період, коли проживала з нею. У 1995 році позивачка уклала зі відповідачем перший Договір довічного утримання, а потім надала дозвіл на реєстрацію відповідачки у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 . У 1998 році вищевказану квартиру позивачки було продано та нею куплено нову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на даний час на праві особистої власності. За даною адресою була проведена реєстрація місця проживання відповідача, що зокрема підтверджується технічним паспортом № НОМЕР_1 від 26.09.2006 року, та за бажанням позивача укладено другий Договір довічного утримання №1-3990 від 06.10.1998 року. Усі зобов`язання за умовами даного договору, а також додаткові витрати на утримання та ремонт квартири, сплату комунальних послуг виконувалися відповідачем належним чином, що підтверджується зокрема листом від ЖЕК-41 № 873 від 10.04.2003 року на обслуговування будинків ЖБК Фрунзенського району м. Харкова. У вказаному листі зазначається, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі з 10.11.1998 року, а її донька ОСОБА_5 зареєстрована з 17.03.2000 року. Обліковий рахунок на вказану квартиру відкритий на моє ім`я, оплата комунальних платежів здійснюється мною з моменту реєстрації відповідача. Дана квартира знаходиться у кооперативному домі, зареєстрованому як відповідача приватна власність, квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Проти вказаних позовних вимог позивача відповідач не заперечувала. За розглядом вказаної позовної заяви було винесено судове рішення №2-6460 від 25.07.2003 року, яким було розірвано Договір довічного утримання № 1-3990 від 06.10.1998 року. У 2006 році після примирення з позивачкою між ними було укладено третій Договір довічного утримання №2596 від 11 грудня 2006 року, який зареєстровано приватним нотаріусом Івановою Ю.В. За умовами Договору довічного утримання №2596 від 11 грудня 2006 року позивачка передала у власність мені належну їй на праві особистої власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Пунктом 7 Договору довічного утримання №2596 від 11 грудня 2006 року встановлено, що вартість харчування, одягу, необхідної допомоги становить 400 грн. 00 коп. щомісячно, яку відповідач зобов`язана сплачувати позивачці шляхом поштового переказу або через банківські установи, або іншим зручним способом. Усі вищевикладені витрати підтверджуються розрахунками по сплаті відповідачем необхідної допомоги за Договором довічного утримання №2596 від 11 грудня 2006 року, починаючи з 2007 по 2018 роки. Тобто, відповідач належним чином виконує свої зобов`язання за договором і від них не відмовляється. Зазначення позивачки про те, що розірвання договору довічного утримання є взаємним волевиявленням сторін не відповідає дійсності, оскільки відповідач і надалі продовжує здійснювати за нею нагляд, тому що вона є родичкою відповідача, та сумлінно здійснює свої обов`язки на даний час.

В судовому засіданні було допитано свідків.

Так допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона є донькою відповідача ОСОБА_2 та вважає себе онукою позивача, Так як свідок навчалась, на її навчання потрібні були гроші та відповідач (рідна мати свідка) поїхала за кордон щоб, забезпечити життя своєї доньки, та виплачувати гроші за договором позивачу. Договір виконувався в повному обсязі, але останній рік свідок з відповідачем тільки платили гроші, так як позивач відмовлявся від їхньої допомоги. Неодноразово позивач погрожувала відповідачеві судом про розторгнення договору, після чого вони припинили відносини з позивачем. Також свідок зазначила, що позивач повідомила, що їй не вигідний договір довічного утримання, так як позивач має намір отримувати пільги для літніх людей, яким за вісімдесят. Також свідок зазначила, що вона не має можливості надавати догляд та допомогу позивачу по справ, оскільки на даний час вона навчається та має намір виїхати за межі міста Харкова.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала, що вона племінниця позивача. Стосовно зазначеної справи зазначила, що зі слів позивача відповідачка поїхала за кордон, та перестала за нею доглядати, коли відповідач поїхала, то її донька теж не приходила допомагати позивачу, коли ОСОБА_1 потрібно було лягти до лікарні то за нею ніхто не доглядав. У такому віці в якому знаходиться позивач, їй потрібна допомога та догляд за нею. Окрім вказаного, підтвердила факт порушення договору довічного утримання відповідачкою.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є подругою доньки позивача яка померла. На цей час вона підтримує з ОСОБА_1 добрі відносини, тому знає, що з її слів останній рік відповідач ОСОБА_2 не дотримується договору довічного утримання, вона поїхала за кордон та залишила позивачку одну. Позивачеві допомагають зовсім інші люди, зі слів позивача знає, що ОСОБА_2 виплачує гроші, але допомоги від неї іншої не має.

У судовому засіданні в якості свідка була допитана за її заявою відповідач по справі ОСОБА_2 , яка зазначила, та мешкала з позивачем по справі з п`ятирічного віку. Її батько у 1980 році уклав шлюб з донькою позивача по справі. Мати відповдіача померла коли їй було тринадцять років, а батько не забажав зібрати до себе, тому відповідач мешкала разом з позивачем та називала останню бабусею. Після смерті мачухи, доньки позивача, відповідач залишилася проживати з позивачем по справі, а позивачка звернулася до батька відповідачки з проханням виплатити їй грошову компенсацію за частину квартири, в якій була зареєстрована за наступною адресою: АДРЕСА_4 , що належала на праві особистої власності ОСОБА_7 Після продажу даної квартири за адресою АДРЕСА_4 позивачка отримала грошову компенсацію і залишила її в якості коштів за її утримання у період, коли проживала з нею. У 1995 році позивачка уклала зі відповідачем перший Договір довічного утримання, а потім надала дозвіл на реєстрацію відповідачки у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 . У 1998 році вищевказану квартиру позивачки було продано та нею куплено нову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на даний час на праві особистої власності. За даною адресою була проведена реєстрація місця проживання відповідача. За бажанням позивача укладено другий Договір довічного утримання . Усі зобов`язання за умовами даного договору, а також додаткові витрати на утримання та ремонт квартири, сплату комунальних послуг виконувалися відповідачем належним чином, але у 2003 році він був розірваний за рішенням суду. У 2006 році після примирення з позивачкою між ними було укладено третій Договір довічного утримання №2596 від 11 грудня 2006 року, який зареєстровано приватним нотаріусом Івановою Ю.В. За умовами п. 7 Договору довічного утримання №2596 від 11 грудня 2006 року встановлено, що вартість харчування, одягу, необхідної допомоги становить 400 грн. 00 коп. щомісячно, яку відповідач зобов`язана сплачувати позивачці шляхом поштового переказу або через банківські установи, або іншим зручним способом. Всі ці витрати відповідач здійснювала належним чином, про ще не заперечує позивач по справі. В червні 2018 року відповідач виїхала за межи України для працевлаштування, але всі грошові кошти за Договором довічного утримання залишила позивачу. На цей час відповідач мешкає у Іспанії, але належним чином оказує матеріальне забезпечення позивачу по справі. Крім того, відповідач пропонувала найняти помічницю позивачу, але остання категорично від цього відмовляється. Свідок вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не можуть підлягати задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, пояснення та заперечення сторін, пояснення свідків, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку із наступним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Так, судом встановлено, що 11 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою Юлією Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №2596 від 11 грудня 2006 року. Згідно п. 5 вказаного Договору ОСОБА_2 , зобов`язується довічно утримувати надаючи ОСОБА_1 , необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну допомогу.В свою чергу, за вказаним договором ОСОБА_1 , передала у власність громадянці ОСОБА_2 належну їй на праві особистої власності трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 . Житлова площа квартири становить - 40.3 кв.м., загальна площа - 64.0 кв.м.. Сторонами Договору, відповідно до п. 7, було досягнуто згоди та визначено вартість харчування, одягу та необхідної допомоги в розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно, які набувач - ОСОБА_2 буде виділяти відчужувану - ОСОБА_1 шляхом поштового переказу або через банківські установи, або іншим зручним для сторін цього договору способом.

У відповідності до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому прямо і чітко вирішено питання про значення вини для вирішення спору про розірвання договору: договір підлягає розірванню незалежно від вини набувача у невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язання.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так, як встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 з червня 2018 року не мешкає на території України, тому не може здійснювати належний догляд за позивачем по справі, яка є людиною похилого віку та потребує сторонньої допомоги. Згідно пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 здійснюють догляд за позивачем сторонні люди, у тому числі зазначені свідки. Також суд зазначає, що залишення грошових коштів у розмірі 400 грн. не може вважатися належним виконанням договору довічного утримання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачем виконуються вимоги, зазначені у договорі довічного утримання.

У відповідності до ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання договору довічного утримання від 11 грудня 2006 року, укладеного між позивачем та відповідачем через неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання.

Долю судових витрат суд вирішує в порядку статей 141, 142 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 744, 745, 755, 756, 653 ЦК України, ст.12, 19, 42, 81, 89, 200, 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати Договір довічного утримання від 11.012.2006 року укладений між ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою Юлією Вікторівною (Свідоцтво № 1877) зареєстрований в реєстрі за №2596 від 11 грудня 2006 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі по 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ,

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_8 ,

третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Іванова Юлія Вікторівна, свідоцтво № 1877, юридична адреса АДРЕСА_9 .

Повне судове рішення складено 19.09.2019 року.

Головуючий суддя