АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/404/19Головуючий по 1 інстанції Маренюк В.Л.
Категорія: 307000000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С.І., Гончар Н.І., Пономаренка В.В.

секретар Попова М.В., Торопенко Н.М.

за участю:

апелянта ОСОБА_3

представника апелянта ОСОБА_4

представника правонаступників

позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Звірянського А.В. на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2003 року (постановленого суддею Маренюк В.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_7, правонаступниками якої є: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, до Маньківської селищної ради, третьої особи Маньківської районної державної адміністрації та зацікавленої особи Уманської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадщини за законом, -

:

в с т а н о в и л а :

18 серпня 2003 року ОСОБА_7 звернулась в суду з позовною заявою до Маньківської селищної ради третьої особи Маньківської районної державної адміністрації смт. Маньківка про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадщини за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Маньківка Черкаської області помер її батько ОСОБА_10, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки, земельної частки паю у ВАТ «Маньківське».

Позивач вказує, що нею після смерті батька було оформлено в Маньківській державній нотаріальній конторі спадщину за заповітом на майно котре йому належало. Однак оформити спадщину на земельну частку (пай) не було можливості, оскільки державний акт на землю на покійних не видають, а тому позивач звертає увагу суду на те, що її батько мав право на зазначений пай, оскільки 31 рік пропрацював у колгоспі «Росія», котрий було реорганізовано в 1970 році в радгосп «Маньківський», де він також працював та вийшов на пенсію. Внаслідок реорганізації в 1993 році радгосп «Маньківський» перейменовано в племрадгосп «Маньківський», а в 1996 році на базі племрадгоспу «Маньківський» утворилось ВАТ «Маньківське», пенсіонером і акціонером котрого був батько позивача.

ОСОБА_7 зазначає, що відповідно до рішення загальних зборів акціонерів та пенсіонерів від 12 квітня 2003 року колишнього ВАТ «Маньківське», ОСОБА_10 було включено до списку на одержання земельної частки паю.

Позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у ВАТ «Маньківське» смт. Маньківка Черкаської області в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, забов'язавши Маньківську селищну раду та Маньківську райдержадміністрацію видати їй державний акт на землю.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2003 року позовні вимоги задоволено. Визнано право власності на земельну частку (пай) за ОСОБА_7 в розмірі 3,93 умовних кадастрових га., яка б підлягала виділу ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в колективній власності на землю в ВАТ «Маньківське», смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, як спадкоємцю за законом, за рахунок земель ВАТ «Маньківське» і зобов'язати Маньківську районну державну адміністрацію видати їй державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, як спадкоємцю за законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - адвокат Звірянський А.В. 25 січня 2019 року подав апеляційну скаргу, вважає зазначене рішення частково незаконним, просив прийняти до розгляду апеляційну скаргу з доданими документами та порушити провадження у справі. Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження даного рішення з підстав поважності пропуску. Залучити у справу позивачів, як правонаступників померлої ОСОБА_7,

її дочок, які успадкували земельну ділянку після її смерті, а саме: ОСОБА_8 і ОСОБА_9. Скасувати рішення Маньківського районного суду частково. Прийняти нове рішення, яким визнати право власності на ? частину земельної частки (паю) за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ? частину земельної частки (паю) за ОСОБА_3 в розмірі 3,93 умовних кадастрових гектарів, яка б підлягала виділу ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в колективній власності на

землю в ВАТ «Маньківське», смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, як спадкоємцю за законом, за рахунок земель ВАТ «Маньківське» і зобов'язати Маньківську районну державну адміністрацію видати їм державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, як спадкоємцю за законом.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач по справі ОСОБА_7 є сестрою ОСОБА_3 Подаючи позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно вона не вказала який вид спадщини вона хоче оформити за законом чи за заповітом. Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 було відомо, що окрім неї, за заповітом на майно було вказано її рідного брата - апелянта ОСОБА_3, який зазначений у свідоцтвах від 25.12.1998 року про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розміщені за адресою АДРЕСА_1, які вона долучила до позовної заяви.

Суд першої інстанції не звернув уваги на даний факт, не встановив всіх спадкоємців за заповітом та за законом, не витребував від позивача копію заповіту, не залучив у справу як відповідача ОСОБА_3 та прийняв рішення лише на користь ОСОБА_7 позбавивши ОСОБА_3 права власності на ? частину земельну частки (паю), в порядку спадкування за зконом.

ОСОБА_3 у 6 місячний термін з дня смерті батька подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але спадщину не оформляв.

01 грудня 2018 року ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частини житлового будинку № 25 та присадибної земельної ділянки, що розміщені за адресою АДРЕСА_1 після смерті його батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

12 грудня 2018 року ОСОБА_3, після видачі йому свідоцтв про право на спадщину, зареєстрував своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1.

У грудні 2018 року йому стало відомо, що батько був включений до списку на отримання земельної частки (паю), яку успадкувала через рішення суду його сестра ОСОБА_7

ОСОБА_3 з 1998 року вахтовим методом працював та проживав в Російській Федерації, мав роз'їзний характер роботи. Також перебував неодноразово у республіці Болгарія про що свідчать відмітки у його закордонному паспорті. З 2012 року має посвідку на проживання в Ямало-Ненецькому автономному окрузі м. Новий Уренгой Російська Федерація.

Сестра ОСОБА_7 на підставі оскаржуваного рішення суду отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 16.03.2005 року, площею 3,2063 га. в адміністративних межах Маньківської селищної ради.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, спадщину після смерті на земельну ділянку успадкували її дочки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 06.08.2012 року та вони є правонаступниками померлої сестри - позивачки ОСОБА_7

ОСОБА_8 направлено відзив на апеляційну скаргу в якому вказано, що спадкодавець ОСОБА_10 не заповідав своїм дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_3 права на земельну частку (пай), а скаржником не додано належних доказів того, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, а тому вважає доводи скаржника необгрунтованими та заперечує проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

Зокрема у відзиві зазначено, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не є належним доказом своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини за законом, так як: по перше, вони посвідчують спадкування за заповітом, а не за законом; по друге, дата смерті спадкодавця та по батькові, що зазначена в них не відповідає дійсній даті народження та по батькові померлого ОСОБА_10. В свідоцтві про смерть від 20.11.2018 року зазначено, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_4, а в свідоцтві про спадщину зазначено дату народження спадкодавця 1922 рік.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Згідно ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі в справі.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та визнаючи право власності на земельну частку (пай) за ОСОБА_7 в розмірі 3,93 умовних кадастрових га., яка б підлягала виділу ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в колективній власності на землю в ВАТ «Маньківське», смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, як спадкоємцю за законом, за рахунок земель ВАТ «Маньківське» і зобов'язуючи Маньківську районну державну адміністрацію видати їй державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, як спадкоємцю за законом, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцем за законом є лише ОСОБА_7

З даним висновком не погоджується колегія суддів.

Встановлено, що 13.03.1998 року ОСОБА_10 склав заповіт, посвідчений Маньківською дернотконторою за реєстром №26, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження: належний йому будинок з надвірними спорудами і все його майно, що знаходиться в АДРЕСА_1, а також земельну ділянку заповів своєму синові - ОСОБА_3 і ОСОБА_7 в рівних долях (а.с.21).

Згідно свідоцтва про смерть від 20.11.2018 року серії НОМЕР_2 виданого Маньківським районним відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер. (а.с.32).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.1998 року серії ААН №332963, посвідченого Маньківською дернотконторою за реєстром №1879, вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Маньківською дернотконторою за реєстром №26 спадкоємцем майна ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є в рівних долях кожний: ОСОБА_7 і ОСОБА_3 (а.с.6).

Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, належного спадкодавцю.

Свідоцтво видано на ? частину будинку на ім'я ОСОБА_7, а на ? частину будинку на ім'я ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом ще не видане.

Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.1998 року серії ААН №332964, посвідченого Маньківською дернотконторою за реєстром №1881, посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Маньківською дернотконторою за реєстром №26 спадкоємцем майна ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є в рівних долях кожний: ОСОБА_7 і ОСОБА_3 (а.с.7).

Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з земельної ділянки розміром 0.2651 га., розташованої в АДРЕСА_1, належної спадкодавцю.

Свідоцтво видано на ? частину земельної ділянки на ім'я ОСОБА_7, а на ? частину земельної ділянки на ім'я ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом ще не видане.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та визнаючи право власності на земельну частку (пай) за ОСОБА_7 в розмірі 3,93 умовних кадастрових га., яка б підлягала виділу ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в колективній власності на землю в ВАТ «Маньківське», смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, як спадкоємцю за законом, за рахунок земель ВАТ «Маньківське» і зобов'язуючи Маньківську районну державну адміністрацію видати їй державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, як спадкоємцю за законом, суд першої інстанції помилково виходив з того, що спадкоємцем за законом є лише ОСОБА_7

Встановлено, що згідно до свідоцтва про народження (а.с.31) ОСОБА_3 є сином ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому він на рівні з ОСОБА_7 є спадкоємцем за законом на земельну частку (пай) в розмірі 3,93 умовних кадастрових га., яка б підлягала виділу ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в колективній власності на землю в ВАТ «Маньківське», смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, за рахунок земель ВАТ «Маньківське».

Суд першої інстанції не звернув уваги на даний факт, не встановив всіх спадкоємців за заповітом та за законом, не звернув увагу про наявність в матеріалах справи двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом, згідно яких свідоцтва були видані на ? частину будинку та земельної ділянки на ім'я ОСОБА_7, а на ? частину будинку та земельної ділянки на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом не видавались.

Суд першої інстанції не залучив у справу як відповідача ОСОБА_3 та прийняв рішення лише на користь ОСОБА_7, позбавивши ОСОБА_3 права власності на належну йому частину в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), оскільки ОСОБА_3 у встановлений законом шести місячний термін з дня смерті батька подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але спадщину не оформив.

Колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України, апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, з поважних причин та поновив його.

Колегія суддів вважає, що не оспорюється також і іншою стороною, що апелянт не пропустив і трьохрічний строк для звернення в суд за захистом свого порушеного права, оскільки про порушення йому стало відомо лише в грудні 2018 року.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тому до спірних правовідносин в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті батька, повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружини і батьки померлого (стаття 529 ЦК УРСР).

Частиною 2 ст. 548 ЦК УРСР визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Так суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не звернувся до державного нотаріуса із запитом про відкриття спадкової справи та не визначився з колом спадкоємців.

Встановлено, що після відкриття спадщини ОСОБА_3, шляхом подачі заяви нотаріусу, прийняв спадщину, однак суд не залучив його до справи, як спадкоємця першої черги, чим порушив його спадкові права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, вирішив права та інтереси іншої особи, яка також має право на майно, що є предметом даного позову, яке виникло у ОСОБА_3 за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами.

У порушення вимог статті 105 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, Маньківський районний суд не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та не залучив у справу ОСОБА_3 як відповідача.

01 грудня 2018 року ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частини житлового будинку № 25 та присадибної земельної ділянки, що розміщені за адресою АДРЕСА_1 після смерті його батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

12 грудня 2018 року ОСОБА_3, після видачі йому свідоцтв про право на спадщину, зареєстрував своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1.

У грудні 2018 року йому стало відомо, що ОСОБА_11 був включений до списку на отримання земельної частки (паю), яку успадкувала на підставі оскаржуваного рішення суду - ОСОБА_7

Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Таким чином законодавець не вказав остаточні строки видачі свідоцтва про право на спадщину і ОСОБА_3 скористався ним 01.12.2018 року.

Встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення суду від 10.09.2003 року та розпорядження Маньківської РДА від 04.11.2014 року за №351, ОСОБА_7 була власноком земельної ділянки площею 3,2063 га, в адмінмежах Маньківськї селищної ради Маньківського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого Маньківською РДА 16.03.2005 року. (а.с.37).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, спадщину після смерті на зазначену земельну ділянку успадкували її дочки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 06.08.2012 року та вони є правонаступниками померлої позивачки - ОСОБА_7 (а.с.38,39).

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ухвалою апеляційного суду Черкаської області залучені правонаступниками позивача ОСОБА_7 в даній справі.

Згідно ст.524 ЦК, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до вимог ст.527 ЦК, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно ст.529 ЦК, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є. в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст.537 ЦК, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, частина майна, що залишилась не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу.

Таким, чином колегія суддів приходить до висновку, що на час смерті ОСОБА_10, ухвалення оскаржуваного рішення - ОСОБА_3 був спадкоємцем за законом на земельну частку (пай) нарівні з ОСОБА_7

Статтею 549 ЦК, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_3 своєчасно в шестимісячний термін подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та в послідуючому отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до вимог ст.553 ЦК, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на корись кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вичинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Встановлено, що ОСОБА_3 не відмовлявся від спадщини у розумінні ст.553 ЦК. Суд першої інстанції прийняв рішення про права ОСОБА_3, який не був залучений до участі в справі.

Згідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі в справі.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольняє частково. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 10.09.2003 року у даній цивільній справі за позовом ОСОБА_7, правонаступниками якої є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, до Маньківської селищної ради, третьої особи Маньківської районної державної адміністрації та зацікавленої особи Уманської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадщини за законом, скасовує та ухвалює нову постанову. В задоволені позову ОСОБА_7, правонаступниками якої є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, до Маньківської селищної ради, третьої особи Маньківської районної державної адміністрації та зацікавленої особи Уманської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадщини за законом - відмовляє.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє вимоги апелянта в частині прийняття нового рішення, яким визнати право власності на ? частину земельної частки (паю) за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ? частину земельної частки (паю) за ОСОБА_3 в розмірі 3,93 умовних кадастрових гектарів, яка б підлягала виділу ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в колективній власності на

землю в ВАТ «Маньківське», смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, як спадкоємцю за законом, за рахунок земель ВАТ «Маньківське» і зобов'язати Маньківську районну державну адміністрацію видати їм державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, як спадкоємцю за законом, оскільки відсутні для цього правові підстави, такі вимоги до суду першої інстанції не заявлялись і не розглядались судом першої інстанції.

Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу були предметом розгляду колегії суддів і їм надана оцінка в мотивувальній частині постанови, підстав для залишення без змін оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Звірянського А.В. - задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2003 рок у цивільній справі за позовом ОСОБА_7, правонаступниками якої є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, до Маньківської селищної ради, третьої особи Маньківської районної державної адміністрації та зацікавленої особи Уманської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадщини за законом - скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволені позову ОСОБА_7, правонаступниками якої є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, до Маньківської селищної ради, третьої особи Маньківської районної державної адміністрації та зацікавленої особи Уманської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадщини за законом - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Судді Бондаренко С.І.

Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.