ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 2-3169/11

Провадження № 22ц/818/2791/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.,

суддів Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження по цивільній справі № 2-3169/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2012 року, ухвалене суддею Труханович В.В., -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено: стягнуто з відповідачів в солідарному порядку 88961,01 грн. та судові витрати.

На рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

ОСОБА_3 посилається на те , що копію рішення суду вона отримала 12 березня 2016 року та у звязку з сімейними обставинами та скрутним матеріальним станом не мала можливості вчасно звернутися до суду з апеляційною скаргою на рішення суду.

ОСОБА_4 посилається на те, що не була присутня під час оголошення рішення, копію отримала лише 12 березня 2019 року.

Колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Згідно з пунктом 13 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів ОСОБА_1 Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові ОСОБА_5 Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду ухвалено 13 березня 2012 року .

Строк на оскарження рішення суду сплив 23 березня 2012 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подані 15 квітня 2019 року та 16 квітня 2019 року - відповідно, тобто через 7 років з дня проголошення рішення.

На а.с.43 міститься заява особисто від ОСОБА_4 від 23 січня 2012 року, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності.

На а.с.59 знаходиться заява особисто від ОСОБА_3 про отримання нею копії рішення суду від 13 березня 2012 року ще 16 вересня 2016 року.

Розгляд справи проводився у присутності одного з відповідачів ОСОБА_1

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Оскільки апеляційні скарги подані з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення, ОСОБА_4 була повідомлена про розгляд справи, а ОСОБА_3 отримала копію рішення суду більше 2,5 років назад, у відкритті провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2012 року слід відмовити.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Керуючись ст.ст.358 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2012 року по цивільній справі № 2-3169/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_6