КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 355/328/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/1045/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко К.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

23 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 4 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до укладеного між Банком та ОСОБА_4 договору № б/н від 1 липня 2013 року, остання отримала кредит у розмірі 7300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що у наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 26 лютого 2018 року має заборгованість у розмірі 14578,58 грн., яка складається з наступного: 6339 грн. 90 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 2559 грн.74 коп. - відсотки за користування кредитом, 4508 грн. 53 коп. - пені та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 670,41 грн. штраф ( процентна складова).

У зв'язку із викладеним, з урахуванням змінених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 14578,58 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 4 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що на офіційному сайті Банку розміщено умови та правила надання банківських послуг, тарифи та іншу інформацію, яка є доступною для всіх клієнтів, в тому числі для відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 1 липня 2013 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 7300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань, станом на 26 лютого 2018 року, виникла заборгованість перед Банком у розмірі 14578,58 грн., яка складається з наступного: 6339 грн. 90 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 2559 грн.74 коп. - відсотки за користування кредитом, 4508 грн. 53 коп. - пені та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 670,41 грн. штраф ( процентна складова) (а.с. 56-57).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

З матеріалів справі вбачається, що між сторонами укладено кредитний договір, що підтверджується анкетою-заявою, підписаною відповідачем по справі.

На підтвердження заявлених позовних вимог представником позивача надано суду розрахунок, який відповідачем не спростований.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у попередньому судовому засіданні відповідач визнавала вимоги, проте в подальшому просила застосувати строк позовної давності, зазначаючи, що кредитна картка їй була видана до 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 липня 2013 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 7300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

1 липня 2013 року отримала кредитну картку НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2016 року та 22 липня 2014 року - кредитну картку НОМЕР_3 зі строком дії до квітня 2018 року (а.с. 98).

Таким чином, враховуючи, що позов поданий 7 березня 2018 року, строк позовної давності позивачем не пропущений.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що станом на 26 лютого 2018 року у відповідача виникла заборгованість перед Банком у розмірі 14578,58 грн., яка складається з: 6339 грн. 90 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 2559 грн.74 коп. - відсотки за користування кредитом, 4508 грн. 53 коп. - пені та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 670,41 грн. штраф ( процентна складова) (а.с. 56-57).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003ц15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, не можуть бути задоволенні вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості за пенею та комісією з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини першої ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини третьої ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, комісія в розумінні Умов та Правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги пов'язані з обслуговуванням клієнта.

Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю.

З огляду на викладене, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 9844 грн. 62 коп., яка складається з : 6339 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом, 2559 грн. 74 коп. - заборгованість по відсоткам, штраф у розмірі 500 грн. - фіксованої частини, та штраф (процентна складова) - 444 грн. 98 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2967 грн. 94 коп.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 4 липня 2018 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 1 липня 2013 рокуу розмірі 9 844 грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 967 грн. 94 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 квітня 219 року.

Головуючий

Судді