Номер провадження: 22-ц/813/3840/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

Осіб, що беруть участь у справі:

Представник відповідача - ОСОБА_5

позивач - ОСОБА_6

Представник позивача - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 року у справі за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області

-про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_9,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В червні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 40000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10,000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 40000 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., та у відшкодування судових витрат 1102 (грн. 40 коп. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області неодноразово звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_9, до повного виконання зобов'язань за виконавчим листом № 522/11373/16-ц від 17.05.2017, виданим Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 40000, 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., та у відшкодування судових 1102 грн. 40 коп.

Зазначені подання обґрунтовані тим, що в провадженні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження № 54051498 з примусового виконання виконавчого і№ 522/11373/16-ц від 17.05.2017, видане Приморський районний суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 40000 грн. 00 коп., моральну злу у розмірі 5000 грн. 00 коп., та у відшкодування судових витрат 1102 грн. 40 коп. В добровільному порядку рішення суду боржником не виконується.

Ухвалами Приморського районного суду м. Одеса 15.09.2017, 18.10.2017, 13.12.2017 року у задоволенні подання головного Державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України _ ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.

06.06.2018 року Державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_9, до повного виконання зобов'язань за виконавчим листом № 522/11373/16-ц від 17.05.2017, виданим Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 40000, 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., та у відшкодування судових 1102 грн. 40 коп.

Ухвалою Приморського районного суду від 11.06.2018 року подання Державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заборону тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_9 - задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_9 без вилучення паспортного документа - до повного виконання зобов'язань за виконавчим листом № 522/11373/16-ц від 17.05.2017 року виданий Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 40000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., моральну шкоду у 5000 грн. 00 коп., та у відшкодування судових витрат 1102 грн.. 40 коп.

18.01.2019 року ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування ухвали суду та залишення подання без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновок суду не відповідає обставинам по справі.

Державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому у відповідності до ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог ст.441 ЦПК України.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вимоги обґрунтовує тим, що не виконання боргових зобов'язань не є правовою підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, а ухилення від виконання судового рішення не підтверджено матеріалами справи.

Зокрема посилається на те, що його робота пов'язана з виїздом за межі України, він є моряком, чим порушується його фундаментальне право на працю та на відсутність підстав для обмеження в праві виїзду, оскільки він не знав про зазначене рішення та не ухиляється від його виконання.

При цьому зазначає, що судом порушено норми Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 13 Загальної декларації прав людини», так як обмеження у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, що застосовується після здійснення виконавцем всіх можливих заходів із такого забезпечення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2005 р. набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 та здійснив самовільну реконструкцію цієї квартири, зі збільшенням її площі за рахунок надбудови мансардного поверху.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 40000 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., та у відшкодування судових витрат 1102 (грн. 40 коп. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження № 54051498 з примусового виконання виконавчого і№ 522/11373/16-ц від 17.05.2017, видане Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 40000 грн. 00 коп., моральну злу у розмірі 5000 грн. 00 коп., та у відшкодування судових витрат 1102 грн. 40 коп.

Головним державним виконавцем 31.05.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54051498 за вищезазначеним виконавчим документом.

Копія вищевказаної постанови направлена боржнику ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 - до виконання та стягувачу ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 - до відома.

Цією ж датою державним виконавцем направлено запити, до реєструючих установ, стосовно виявлення майна боржника, грошових коштів на рахунках боржника.

31.05.2017 головним державним виконавцем відділу, керуючись статтями 57 Закону України « Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника № 54051498. Відомості про накладення арешту на майно боржника внесені до відповідних реєстрів та направленні на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника.

Ухвалою Приморського районного суду від 11.06.2018 року подання Державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заборону тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_9 - задоволено.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 08.02.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 року та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія прийшла до наступного.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, громадянина України ОСОБА_9 без вилучення паспортного документа, районний суд виходив з того, що він ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право приватного виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України. Такі подання приватного виконавця розглядаються в порядку УПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно положень п. 2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Громадянину України може бути відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо діють невиконані зобов'язання - до виконання зобов`язань (ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України").

Наявність у особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження цієї особи у її праві виїзду за межі України і зазначене питання вирішується судом.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Постановами від 31.05.2017 року Голодним державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області - Вельковим О.В.:

- відкрито виконавче провадження № 54051498 (а.с. 99-100, Том І);

-накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення (а.с. 109, Том І).

Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у разі, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до пункту 18 частини третьої статті 11 Закону У країни «.Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у разі, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних 'підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї (зі змінами, внесеними Протоколом №11) кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-УПІ) передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2 червня 2016 року) підставою для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України може бути, зокрема, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Верховний Суд України в судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року зазначив, що з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите, зокрема, у пункті 18 частини третьої статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). (Узагальнення практики розгляду судам процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, обговореної та взятої до відома 25 вересня 2015 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ та спрямовані на погашення заборгованості. Також не надано доказів того, що боржник, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, умисно ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань. Сама по собі наявність зобов'язання про стягнення із ОСОБА_9 заборгованості на користь ОСОБА_6 не може бути підставою для застосування норм статті 11 «Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням зобов'язань.

В апеляційній скарзі надано доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, а невиконання зобов'язань не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Виконавець не надав доказів, що боржник має реальну можливість виїхати на постійне місце проживання за межі України.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом, як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до припису ч. 1 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року подана відповідачем та відкрито апеляційне провадження у справі.

З врахуванням зазначеного судова колегія приходить до висновку, що воно не набрало законної сили, так як його законність та обґрунтованість перевіряється.

Виходячи з того, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_9 ухиляється від виконання судового рішення, а зазначене судове рішення є предметом перегляду законності та обгрунтованості в суді апеляційної інстанції, судова колегія дійшла до висновку, що зазначена ухвала порушує фундаментальне право ОСОБА_9 на пересування та вільний вибір місця проживання.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в обмеженні ОСОБА_9 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 384 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 року - скасувати та постановити постанову.

В поданні Державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заборону тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 22.04.2019 року.

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - С.М.Сегеда

Т.В. Цюра