АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/96/19Головуючий по 1 інстанції - Смоляр О.А.
Категорія: 302080000 Доповідач в апеляційній інстанції - Пономаренко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

секретар Попова М.В., Торопенко Н.М.

за участю:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_7 та представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року (ухваленого суддею Смоляр О.А.) в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_9 про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та фактично укладеним договору купівлі-продажу , -

:

в с т а н о в и л а :

10 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_7 про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та фактично укладеним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 перебувала з відповідачем ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2001 року по 17.03.2015 року. В березні 2010 року нею з відповідачем ОСОБА_7 з метою організації літнього відпочинку позамежами м. Черкаси було придбано у ОСОБА_8 земельну ділянку та недобудований садовий будинок розміром 5.8 м на 7 м, загальною площею 48 кв.м., що на ній був розташований. Земельна ділянка була розташована у садівничому товаристві «Дніпро» Червонослобідської сільської ради Черкаського району, в якому вона проживала разом із сином, після того як відповідач її залишив. Загальна вартість земельної ділянки складала 20 000 доларів США ( 540 000,00 грн.)

На момент купівлі майна вона була вагітною, тому юридичним оформленням купівлі майна займався ОСОБА_7 Оскільки протягом всього періоду вони проживали сім'єю, спільно виховували дитину, вели спільне господарство, не розділяли між собою фінансовий бюджет, вона повністю довіряла ОСОБА_7, як чоловікові та батьку їх дитини, не вдавалася в тонкощі оформлення юридичних документів на майно, яке набувалося ними за спільні кошти. З боку ОСОБА_7 не було дій, які б викликали у неї підозру у його обмані. Пізніше вона дізналася, що був оформлений з власницею ОСОБА_8 не договір купівлі-продажу земельної ділянки із розміщеним на ній садовим будинком, а договір дарування виключно земельної ділянки. На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом, ОСОБА_7 набув права власності на земельну ділянку розміром 0,0468 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради в садовому товаристві «Дніпро». При цьому за договором дарування взагалі відсутнє посилання, що на цій земельній ділянці наявна будь-яка споруда. Таким чином, вважає, що дії відповідача шляхом укладання удаваного договору дарування здійсненні з метою створення перешкод для спільно набутого майна (земельної ділянки та садового будинку) та перешкод щодо його отримання у власність в розмірі 1/2 частини майна, придбаного за спільні кошти.

Пізніше ОСОБА_7 здійснив ряд фіктивних правочинів із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2. 20 січня 2012 року ОСОБА_7 оформив договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 з ОСОБА_10

Після чого, ОСОБА_10, не вступаючи у фактичне володіння і користування цієї земельної ділянки, відразу 28 березня 2012 року подарував це майно матері відповідача ОСОБА_11

19 вересня 2014 року мати відповідача - ОСОБА_11 продала земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 - ОСОБА_9

ОСОБА_3 вважає, що спільно набуте майно в результаті недійсних правочинів опинилось у володінні третьої особи - ОСОБА_9 Оскільки ОСОБА_7 у протиправний спосіб позбавлено її права власності на майно, набуте нею з відповідачем за спільні кошти в період шлюбу вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із зазначеним позовом та з врахуванням уточнених позовних вимог просила визнати удаваним правочином договір дарування земельної ділянки укладений 25 березня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як такий, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу, який укладено 25.03.2010 року, між ОСОБА_8, як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем. Визнати таким, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_8, як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки із розташованою на цій ділянці споруди у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 03 січня 2019 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано удаваним правочином договір дарування земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради в садовому товаристві «Дніпро» укладений 25 березня 2010 року між ОСОБА_8 (вірним є ОСОБА_8) та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М. (реєстровий № 2-579 ), як такий, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу, який укладено 25.03.2010 року, між ОСОБА_8 (вірним є ОСОБА_8), як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем.

Визнано таким, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_8 (вірним є ОСОБА_8), як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради в садовому товаристві «Дніпро» із розташованою на цій ділянці споруди у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по 640 грн., з кожного.

Рішення суду вмотивовано тим, що під спірним договором дарування відповідачі приховали договір купівлі-продажу. Договір дарування було оформлено після фактичної виплати подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які на той час перебували в шлюбі, вартості земельної ділянки з недобудованим садовим будинком. Відповідачі ні в родинних, ні в інших близьких стосунках не перебували, тому у ОСОБА_8 були відсутні будь-які підстави передавати право на цінне майно ОСОБА_7 безоплатно. Враховуючи, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, суд взяв до уваги юридичні факти, з якими закон пов'язує певні правові наслідки, а саме: розміщення в засобах масової інформації власником земельної ділянки оголошення про продаж, зняття коштів з депозитного рахунку ОСОБА_7 до моменту укладення спірного договору дарування та повернення коштів ОСОБА_14 (свідком ОСОБА_14.) за вимогою ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_7, перебуваючи на момент укладення договору в шлюбі з позивачем, діяв і в її інтересах. На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, тому встановлення судом вищенаведених фактів свідчить про те, що укладений договір дарування є удаваним.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії відповідача шляхом укладання удаваного договору дарування здійсненні з метою створення перешкод для спільно набутого майна (земельної ділянки та садового будинку) та перешкод щодо його отримання у власність в розмірі 1/2 частини майна, придбаного за спільні кошти.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_7 та представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просять апеляційні скарги задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_7 зокрема зазначив, що визнаючи договір дарування удаваним та визнаючи, що насправді сторонами було укладено договір купівлі-продажу, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б підтверджували виконання сторонами істотних умов, що притаманні договору купівлі-продажу, який було приховано, зокрема, не встановлено ціни, який розмір грошових коштів було сплачено ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та чи взагалі кошти передавались та отримувались сторонами договору і з яких підстав між сторонами було приховано під договором дарування - договір купівлі-продажу.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно покладено в основу судового рішення обставини розміщення в засобах масової інформації власником земельної ділянки оголошення про продаж, зняття коштів з депозитного рахунку ОСОБА_7 до моменту укладення спірного договору дарування та повернення коштів ОСОБА_14 за вимогою ОСОБА_3 та те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не перебувають у родинних стосунках.

ОСОБА_3 направила відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_7, в якому зазначає про безпідставність апеляційної скарги, що апелянтом не надано жодного доказу - юридично значимого факту в обґрунтування своєї позиції. Вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В обґрунтуванні апеляційної скарги представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 зокрема зазначив, що суд першої інстанції дослухався лише до усних показів та аргументів позивачки, тоді як аргументи, заперечення та докази, а також докази іншого відповідача по справі не звернув ні якої уваги, чим була порушена змагальність сторін - тобто ст.10 ЦПК України, а в рішенні суду зазначена недостовірна інформація щодо сторони правочину ОСОБА_9 - замість ОСОБА_8

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що договір дарування земельної ділянки відповідав внутрішній волі сторін, що за зазначену земельну ділянку ОСОБА_8 грошей від ОСОБА_7 не отримувала.

З приводу оголошення в газеті «ОТ і ДО» з зазначення стаціонарного номеру телефону ОСОБА_8 апелянт вказує, що 03 березня ОСОБА_8 не могла подати оголошення, по причині відсутності в Україні, а саме перебування в Чехії. Зазначений факт був підтверджений показами свідка ОСОБА_16

Щодо заяви з виходу із СТ «Дніпро» ОСОБА_8 зазначає, що остання писала заяву зі слів голови кооперативу, оскільки для кооперативу мало значення відчуження належної ОСОБА_8 земельної ділянки та перехід права власності іншій особі.

Зняття ОСОБА_7 коштів в сумі 9 700 доларів США з депозитного рахунку, як і отримання ОСОБА_3 коштів в якості позики в загальній сумі 11200 доларів США, на думку апелянта ніяк не доводить передачі зазначених коштів ОСОБА_8

ОСОБА_3 направила відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6, в якому зазначає про безпідставність апеляційної скарги, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Зокрема ОСОБА_3 вказує, що в підтвердження факту укладення договору купівлі - продажу спірного майна до суду першої інстанції було надано докази, які ОСОБА_7 у передбачений законом спосіб, не зміг спростувати.

На думку ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_6 діє таємно, без дозволу ОСОБА_8, в інтересах ОСОБА_7 та не має з нею реального зв'язку.

Так, ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_8 не отримувала жодного процесуального документа із суду та рішення від 23 жовтня 2018 року також не отримувала, вся кореспонденція суду, яка була направлена на адреси ОСОБА_8, поверталась до суду із позначкою про неможливість вручення.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічноз'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_7 (обдарований) було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М., згідно умов якого дарувальник подарувала земельну ділянку розміром 0,0468 га (кадастровий номер НОМЕР_2), надану для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Дніпро», в адмінмежах Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а обдаровуваний прийняв її в дар. (т.1 а.с.13,49,109,205).

За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одним із різновидів договорів є договір дарування.

Згідно ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування, як і будь-який правочин має відповідати вимогам ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню в даній справі, є дійсна спрямованість волі сторін - відповідачів, при укладенні оспорюваного договору дарування, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший а саме: договір купівлі-продажу.

На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, тому з'ясуванню підлягає і те, чи були у дарувальника будь-які підстави дарувати квартиру обдаровуваному (правова позиція ВСУ у справі № 6-1026цс16 від 07.09.2016 р.).

Судом встановлено, що у щотижневику «ОТ і ДО» (т.1 а.с.53), було розміщено оголошення про продаж дачі в кооперативі «Дніпро» в с. Червона Слобода за ціною 20000 у.о. Контактними даними продавця в такому оголошенні зазначений номер телефону НОМЕР_3, який згідно довідки ПАТ «Укртелеком» (т.1 а.с.54) перебуває у розпорядженні ОСОБА_8 (код ЕДРПОУ НОМЕР_1) і встановлений за адресою: АДРЕСА_1, що ототожнюється з адресою ОСОБА_8, зазначеній в її паспорті в графі місце проживання (т.1 а.с.55).

Суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що відповідне оголошення було розміщено саме відповідачем ОСОБА_8 Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач мала намір здійснити продаж належної їй на праві власності земельної ділянки з будинком.

Згідно листа агентства нерухомості «МАРТ» вих. №007-06 від 06.12.2016 року (т.1 а.с.56,59), ОСОБА_8 зверталась щодо продажу земельної ділянки та розташованого на ній будинку, що знаходиться в садівничому товаристві «Дніпро» с. Червона Слобода Черкаського району. В зв'язку з тим, що садовий будинок був незавершеним будівництвом (був наданий тільки акт на право власності на землю), орієнтовна вартість продажу була визначена в межах 00 грн., що еквівалентно 20000-22000 доларів США.

Відповідно до повідомлення садівничого товариства «Дніпро» №75 від 11.02.2017 року (т.1 а.с.57), ОСОБА_8 вибула із членів СТ «Дніпро» з 27.03.2010 року в зв'язку із продажем земельної ділянки та садового будинку ОСОБА_7 На момент виходу ОСОБА_8 із членів кооперативу на земельній ділянці НОМЕР_4 існував садовий будинок (т.1 а.с.59). Крім того, це узгоджується з власноручною заявою ОСОБА_7 від 27.03.2010 року та протоколом №10 від 17.04.2010 року щодо виключення ОСОБА_8 із членів СТ «Дніпро» у зв'язку із продажем дачної ділянки НОМЕР_4. (т.1 а.с.60).

Згідно довідки про рух коштів по рахунку, якій належить ОСОБА_7, 22.03.2010 року з цього банківського рахунку було знято кошти в сумі 9701,59 доларів США. (т.1 а.с.70-71).

Згідно розписки від 20.11.2009 р. складеною ОСОБА_14, остання позичила у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які мала повернути у строк до 31.12.2009 р. з урахуванням 3% річних і фактично повернула у повному обсязі в загальній сумі 11200 доларів США- 20.03.2010 року. (т.1 а.с.72).

Кошти, що були зняті відповідачем ОСОБА_7 з банківського рахунку та кошти отримані позивачем за борговою розпискою, співрозмірні з ціною спірної земельної ділянки з дачним будинком отримані сторонами саме на передодні укладенння договору.

Належну оцінку суд першої інстанції дав і показанням свідків: ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_16

Так, свідок ОСОБА_14 показала, що є подругою позивача. Коли остання перебувала в шлюбі з ОСОБА_7, вони дружили сім'ями. Спірну земельну ділянку разом із будинком ОСОБА_3 та ОСОБА_7 купили весною 2010 року. Перед цим, ОСОБА_3 позичала їй гроші в сумі 11200 доларів США, які просила повернути їй перед тим, як буде купуватися дача, що свідок і вчинила.

Свідок ОСОБА_17 показала, що перебувала з ОСОБА_7 в дружніх відносинах. Свідку відомо, що земельна ділянка з будинком придбавалось ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в березні 2010 року у с. Червона Слобода у садівничому товаристві «Дніпро», вона допомагала колишньому подружжю вибирати дачу, дивились об'яви по газеті «ОТ і ДО», та разом їздили дивитись. Після того як вони купили дачу, часто бувала у гостях, ночувала там. Після покупки будинку, вони робили внутрішні роботи, добудували баню, кімнату відпочинку, санвузол, забор, на вулиці душ. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 говорили про придбання дачі за 20 000 доларів США. Подружжя в літній період з 2010 року до 2014 року проживало на дачі, а в червні 2014 року свідку стало відомо, що ОСОБА_7 продав цю дачу.

Свідок ОСОБА_18 показала, що вона знайома з ОСОБА_7 ОСОБА_3 і ОСОБА_7 збирались купити собі будинок-дачу та в березні 2010 року купили будинок в товаристві «Дніпро», який знайшли по оголошенню в газеті «ОТіДО» за 20 000 доларів США. Свідок була там декілька раз, спочатку як придбалась дача, а потім у 2014 році на день народження ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_16 показав, що проживає у с.Червона Слобода у садівничому товаристві «Дніпро» та знайомий з ОСОБА_3, а з ОСОБА_7 особисто не знайомий, бачив останнього кілька раз. Свідок знайомий з колишніми власниками спірної дачи, а саме з ОСОБА_8, котрій допомагав шукати клієнтів, оскільки остання мала намір продати свій будинок. Початкова ціна для продажу будинку ОСОБА_8 була визначена 25-30 тис. доларів США, а так як їй необхідно було від'їжджати за межі України, то продажа була вчинена за 20 000 доларів США.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що наданий звуковий запис розмови ОСОБА_3 з продавцем садового будинку ОСОБА_8, який зафіксований на матеріальному носії та акти про встановлення факту розмови ОСОБА_3 з продавцем садового будинку ОСОБА_8, не може бути використаний як належний та допустимий доказ, оскільки в силу положень ст.76-78 ЦПК України, судом не можливо ідентифікувати осіб, які приймають участь у розмові.

На підставі аналізу представлених сторонами доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що під спірним договором дарування відповідачі приховали договір купівлі-продажу. Договір дарування було оформлено після фактичної виплати подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які на той час перебували в шлюбі, вартості земельної ділянки з недобудованим садовим будинком. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ні в родинних, ні в інших близьких стосунках не перебували, тому у ОСОБА_8 були відсутні будь-які підстави передавати право на цінне майно ОСОБА_7 безоплатно.

Враховуючи, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги юридичні факти, з якими закон пов'язує певні правові наслідки, а саме: розміщення в засобах масової інформації власником земельної ділянки оголошення про продаж, зняття коштів з депозитного рахунку ОСОБА_7 до моменту укладення спірного договору дарування та повернення коштів ОСОБА_14, за вимогою ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_7, перебуваючи на момент укладення договору в шлюбі з позивачем, діяв і в її інтересах. На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, тому встановлення судом вищенаведених фактів свідчить про те, що укладений договір дарування є удаваним.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що правові наслідки, які мали місце настати за договором від 25 березня 2010 року настали, а дії сторін мають ознаки договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому вірно визнано удаваним правочином договір дарування земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради в садовому товаристві «Дніпро», укладений 25 березня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М. (реєстровий № 2-579 ), як такий, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу, який укладено 25.03.2010 року, між ОСОБА_8, як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем. Визнано таким, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_8, як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради в садовому товаристві «Дніпро» із розташованою на цій ділянці спорудою у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів.

Судом першої інстанції вірно вирішено також питання про судові витрати.

Щодо доводів апелянтів про незаконність рішення суду першої інстанції з посиланням на той факт, що судом не з'ясовано ціну договору купівлі-продажу, а ціна на яку посилається суд в розмірі 20 000 дол. США не відповідає ціні вартості земельної ділянки, так, як така вартість зазначена в договорі дарування земельної ділянки на рівні 7240 грн., колегія суддів зазначає, що апелянт помилково ототожнює різні за своїм економічним змістом і правовою природою вартісні показники, а саме експертну оцінку об'єкта і ціну купівлі-продажу об'єкта ціни на різні об'єкти.

Експертна оцінка, яка зазначена в договорі дарування земельної ділянки від 25.03.2010 р. визначена на один об'єкт: земельну ділянку, а предметом купівлі продажу майна був інший об'єкт: земельна ділянка із розташованою на ній спорудою у вигляді садового будинку і вартість цього майна становила 20 000 дол. США.

Щодо посилання ОСОБА_7, що частково знята з депозитного рахунку сума в

розмірі 9701,59 дол. США була використана ним в підприємницькій

діяльності, колегія суддів приходить до висновку, що посилання не підтверджені належними та допустимими доказами, і в суді першої інстанції ОСОБА_7 взагалі не заявляв такого аргументу .

Колегія суддів не знаходить розбіжностей в показах свідка

ОСОБА_14 із наданою нею розпискою про отримання

позики в розмірі 10000 дол. США під 3% річних.

Не знаходить свого підтвердження і посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 на момент подання об'яви, а саме 03 березня 2010 року перебувала поза межами України та що ОСОБА_8 мала намір саме подарувати спірне майно. ОСОБА_7 не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_8 дружила з його матір'ю ОСОБА_11

Щодо посилання в апеляційній скарзі представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на те, що в рішенні суду першої інстанції зазначена недостовірна інформація щодо сторони правочину ОСОБА_9 - замість ОСОБА_8. колегія суддів виходить з того, що описка допущена у рішенні суду першої інстанції виправлена за заявою позивача 03.01.2019 року.

Описка допущена судом першої інстанції в ухвалі від 03.01.2019 року щодо написання по-батькові ОСОБА_8 - як ОСОБА_8, також може бути усунута судом першої інстанції з власної ініціативи, або за заявою учасників процесу.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки про порушення свого права позивач дізналася в червні 2014 року, коли мати відповідача довела до її відома, що вона прав на спірний будинок не має і повинна виселитись з нього. Строною відповідачів не доведено, що позивач була обізнаною з тим, що право власності на земельну ділянку оформлено не договором купівлі-продажу, а договором дарування та чи давала згоду на оформлення права власності на земельну ділянку таким способом.

В матеріалах справи відсутня заява сторони відповідачів про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Інші доводи апелянтів були предметом розгляду колегією суддів і вони не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Оскільки оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права колегія суддів у відповідності зі ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_7 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 залишає без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року в даній цивільній справі залишає без змін.

Судові витрати покладаються на апелянтів, оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_9 про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та фактично укладеним договору купівлі-продажу - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 лютого 2019 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.