КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7849/2018
УХВАЛА

24 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Поліщук Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року у справі відкрито провадження.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 10 квітня 2019 року направлено апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року.

За таких обставини, оскільки у справі постановлено ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї самої особи, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно до п.3 ч.1 ст.358 ЦПК України.

Поряд з цим, вивчивши матеріали справи, вважаю, що дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами та до останнього необхідно застосувати заходи процесуального примусу у зв"язку із наступним.

Так, з матеріалів справи убачається, що 15 листопада 2017 року у ній відкрито провадження, про що постановлено ухвалу.

09 січня 2018 року представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2018 року апеляційна скарга залишена без руху, зазначену ухвалу вручено представнику скаржника, проте її вимоги виконані не були та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2018 року апеляційну скаргу визнано неподаною і повернуто.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 218 року була оскаржена в касаційному порядку, за наслідками розгляду якої Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду 05 липня 2018 року прийнято постанову про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції без змін.

13 червня 2018 року судом першої інстанції зареєстрована наступна апеляційна скарга, що була подана ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року апеляційна скарга залишена без руху, зазначену ухвалу вручено представнику скаржника, проте її вимоги виконані не були та ухвалою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

10 квітня 2019 року направлено теперішню апеляційну скаргу.

З апеляційних скарг та судових рішень убачається, що скаржник при поданні скарг не оплачував їх судовим збором та на відповідні ухвали про залишення скарг без руху суду не реагував. Окрім того, при поданні касаційної скарги судовий збір також не був сплачений, проте на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху все ж таки був сплачений.

Зазначене дає підстави уважати про те, що особа, яка подає апеляційну скаргу, скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження, недобросовісно ставиться до процесуальних обов"язків, неухильне виконання яких визначено вимогами ЦПК України, вдаючись до прийомів, що штучно затягують розгляд справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1, особисто або через представника, систематично подає апеляційні скарги на одне і те ж саме судове рішення, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов"язками.

Такі дії мають на меті не перегляд в апеляційному порядку судового рішення, а створення штучних перешкод з метою затягування розгляду справи.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг, які не відповідають необхідним вимогам, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов"язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов"язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, суд вважає дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом

Згідно ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов'язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Згідно із установленими правилами про представництво, дії, які вчинені представником, створюють, змінюють та припиняють права та обов"язки довірителя, так само і процесуальні. У питаннях здійснення представництва представник керується вказівками довірителя та діє в його інтересах.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763 грн. На переконання суду штраф у такому розмірі повністю кореспондується з допущеними зловживаннями та має забезпечити спонукання учасника справи до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.

Згідно ч.5 ст.148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст.ст. 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в дохід державного бюджету штраф в сумі 5763 (п"ять тисяч сімсот шістдесят три) грн.

Строк пред"явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала апеляційного суду в частині стягнення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 24 квітня 2019 року.

Суддя Н.В. Поліщук