Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 636/137/16-ц

провадження № 61-21595св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни організаційно-правової форми - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2016 року у складі судді Панаід І. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Малінської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 02 лютого 2006 року ОСОБА_3 уклала з банком кредитний договір № DNH4KP50400709, за яким отримала кредит у сумі 2 626,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, кінцевим строком повернення кредиту - 04 лютого 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 тіло кредиту у сумі 2 626,00 грн, проценти за користування кредитом - 17 032,23 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за користування кредитом - 41 661,54 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 3 065,99 грн, що разом становить - 64 885,76 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач припинила погашення заборгованості за кредитним договором у 2008 році, позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності лише 15 січня 2016 року, не доводив у суді обставин того, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, переривалася, зупиняла перебіг чи пропущена банком з поважних причин.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що договірні відносини між сторонами припинилися, а заявлені у справі вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, перебувають поза межами позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, надісланій у квітні 2017 року засобами поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Клопотання про залишення позову без розгляду

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало до Верховного Суду клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщопозивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Тобто, позов може бути залишено без розгляду до початку вирішення спору судом першої інстанції на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Аналогічна норма містилась у пункті 5 частини першої статті 207 ЦПК України у редакції кодексу, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції.

Оскільки на стадії касаційного перегляду справи такого права у позивача не передбачено, то клопотання про залишення без розгляду не може бути прийнято Верховним Судом.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що за умовами кредитного договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, банк вважає, що у справі є підстави стягнути несплачені щомісячні платежі у межах трирічного строку позовної давності - за період з 08 жовтня 2012 року до 08 жовтня 2015 року. Посилається на правові висновки, яких дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15.

Відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 лютого 2006 року ОСОБА_3 підписала заяву позичальника № DNH4KP50400709, на підставі якої закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», надало останній кредит у сумі 2 626,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, кінцевим строком повернення тіла кредиту - 04 лютого 2008 року. Зазначена заява разом із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами банку складає кредитно-заставний договір з банком (далі - кредитний договір).

Згідно з наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3, станом на 08 жовтня 2015 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 2 626,00 грн, за процентами за користування кредитом - 17 032,23 грн, крім того, банк нарахував пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 41 661,54 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 3 065,99 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 04 лютого 2008 року. Погашення заборгованості за тілом кредиту, процентами за кредитом, комісією та інші витрати здійснюється до 28 числа кожного місяця шляхом сплати позичальником коштів (щомісячних платежів) у сумі 140,72 грн.

Отже, у межах строку кредитування (до 04 лютого 2008 року) ОСОБА_3 зобов'язувалася, зокрема повернути тіло кредиту і проценти за кредитом шляхом сплати періодичних (щомісячних) платежів.

Починаючи з 05 лютого 2008 року ОСОБА_3 мала повернути всю заборгованість за кредитним договором, а не вносити її періодичними платежами, які були розраховані лише у межах строку кредитування.

Банк звернувся до суду з позовом 15 січня 2016 року, тобто після спливу збільшеного строку позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу (02 лютого 2013 року).

Відповідач у суді першої інстанції заявила про застосування у справі строків позовної давності.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про сплив позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогами про стягнення процентів за кредитом.

Посилання у касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що після спливу дії договору, право кредитодавця на стягнення процентів за кредитом і пені припиняється, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають.

Таким чином, після спливу строку кредитування у позивача не було права нараховувати проценти за кредитом, тому до вимоги про стягнення таких процентів за період з 05 лютого 2008 року до 08 жовтня 2015 року позовна давність не може бути застосована.

Зазначене не впливає на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову банку та не призвело до ухвалення незаконного рішення у справі.

Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, стосується інших фактичних обставин справи. У зазначеній справі Верховний Суд України дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Оскільки касаційна скарга не містить інших обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права, то підстав для скасування ухвалених у справі рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
В. В. Пророк

С. П. Штелик