ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНО ВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2019 року м. Чернівці

Справа №720/1376/18
Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:
головуючого Владичана А.І.
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Андрушків С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою військового прокурора Чернівецького гарнізону на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Вівчар Г.А.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року військовий прокурор Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач був військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходив військову служби на посаді водія автомобільного відділення взводу забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

16 січня 2017 року ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини та вибув до свого постійного місця проживання. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 січня 2017 року №25 було призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин відсутності на військовій службі солдата за контрактом ОСОБА_1
29 березня 2017 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 3 ст. 408 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/408/19 Категорія 59
Разом з тим, проведеною перевіркою встановлено, що відповідачу без достатньо правових підстав виплачувалась грошове забезпечення після 16 січня 2017 року по травень 2017 року на загальну суму 28909 грн 54 коп.

Просив стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно виплачені кошти в сумі 28909 грн 54 коп. та сплачені судові витрати в сумі 1600 грн..

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення військовий прокурор Чернівецького гарнізону подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що є всі підстави згідно з нормами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва інтересів держави в суді через бездіяльність уповноважених суб`єктів владних повноважень, оскільки ані Міністерство оборони України, ані військова частина самостійно тривалий час не вживали заходів, спрямованих на повернення незаконно отриманих ОСОБА_1 державних коштів.

Зазначає, що ним надано докази наявності рахункової помилки з боку військової частини при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, у зв`язку з чим норми ст. 1215 ЦК України застосуванню не підлянають.
Просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 16 січня 2017 року №25 встановлено відсутність солдата ОСОБА_1 16 січня 2017 року за місцем проходження служби та доручено старшому лейтенанту ОСОБА_2 провести службову перевірку по даному факту до 25 січня 2017 року.
Актом службової перевірки від 27 січня 2017 року старший лейтенант ОСОБА_2 встановив, що 16 січня 2017 року солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, в зв`язку з чим пропонується притягнути його до відповідальності та припинити виплати грошового забезпечення.
Наказом командира по в/ч НОМЕР_2 №17 від 26 січня 2017 року ОСОБА_1 знято з продовольчого забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення.
Відповідно до відомостей та довідки розрахунку командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 було виплачено з січня 2017 року по травень 2017 року грошове забезпечення на загальну суму 28909 грн 54 коп.
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в один рік.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову до суду, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів і прав, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі « ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Де Мейєр проти Бельгії», заяви № 6878/75, 7238/75).

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

Статтею 5 КАС України встановлено право на звернення до суду та способи судового захисту.

Згідно частини 4 статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Статтею 19 КАС України визначено справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Установлено, що позивачем пред`явлено позов про стягнення грошового забезпечення за час проходження військової служби.

Наведене свідчить про те, що спір фактично виник між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, а отже, є публічно-правовим.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби.

За таких обставин цей спір як публічно-правовий повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами КАС.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військового прокурора Чернівецького гарнізону задовольнити частково.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2019 року скасувати.
Провадження у справі за позовом військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак