У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ОСОБА_1, в особі представника адвоката ОСОБА_2, до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання припиненими правовідношення за договором,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч. 6 ст. 268 ЦПК України 29 березня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05 квітня 2019 року.

ОСОБА_1, в особі представника адвоката ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання припиненими правовідношення за договором.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.10.2018 року, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання припиненим правовідношення за договором, постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не зявився. Від представника ОСОБА_2, до суду надійшла заява про не підтримання позовних вимог і стягнення судових витрат.

Представник відповідача в судове засідання не зявилися, подав заяву в якій просив закрити провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору. При цьому судові витрати просив покласти на позивача та врахувати співмірність витрат на оплату послуг адвоката та критерій повязаності цих витрат із веденням справи взагалі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайоннго суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання припиненим правовідношення за договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 2009 року по даний час він проходить кадрову службу офіцера в Державній прикордонній службі України. Крім того він є учасником бойових дій в зоні проведення АТО. 22 серпня 2011 року він отримав від ПАТ «ВТБ Банк» на підставі Договору кредиту від 22 серпня 2011 року № 1206 SK кредит в сумі 65 900,00 грн. на придбання нового автомобіля. Згідно указу в.о. Президента України від 17.03.14 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.14 №1126-VII, в Україні оголошена мобілізація, у звязку з чим з 17.03.14 настав особливий період, який діє до теперішнього часу. Згідно з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону України від 20.05.14 №1275- VII він звільнений від сплати пені і процентів за користування кредитом, отриманим за Кредитним договором.

До грудня 2014 року він повертав отриманий кредит і сплачував проценти за користування ним щомісячно у відповідності до умов Кредитного договору (первісного графіку погашення кредиту і перерахованого пізніше графіку погашення кредиту, тобто сплатив ПАТ «ВТБ Банк» надлишкові грошові кошти у вигляді сплати таких процентів.

Оскільки він виявив намір не вимагати від ПАТ «ВТБ Банк» повернення цих коштів, а зарахувати їх у погашення основного боргу (тіла кредиту) у майбутньому, тобто достроково частково погасити кредит у відповідності до п.5.4.1 Кредитного договору. Згідно з п.4.21 Кредитного договору після здійснення Позичальником часткового дострокового повернення кредиту Банк проводить коригування графіка повернення, в якому, у разі письмової заяви Позичальника з проханням не скорочувати строк кредиту, залишивши його незмінним, Банк проводить перерахунок розміру платежу в частині щомісячного повернення кредиту, виходячи з нового залишку кредиту.

28 жовтня 2014 року його батько звернувся до ПАТ «ВТБ Банк» з письмовою заявою від 27.10.14р. у якій просив не нараховувати штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом, отриманим за Кредитним договором, а зарахувати сплачені проценти за цим кредитом, починаючи з 17 березня 2014 року, у рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту), залишити незмінним строк кредиту та здійснити перерахунок розміру платежу в частині щомісячного повернення кредиту, виходячи з нового залишку кредиту. При цьому до заяви були додані відповідні документи на підтвердження його статусу як військовослужбовця та довідку Східного регіонального управління ДПСУ від 04.11.14 №10/288 про проходження ним військової служби.

18 грудня 2014 року було подано до ПАТ «ВТБ Банк» заяву про здійснення часткового дострокового погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором в сумі 5 353,16 грн.(сума переплачених з березня 2014 року процентів), залишення незмінним строку кредиту та проведення перерахунку розміру платежу в частині щомісячного повернення кредиту, виходячи з нового залишку кредиту. На цю заяву ПАТ «ВТБ Банк повідомив, що ним з 18.03.14 припинено нарахування відсотків за Кредитним договором та здійснено зарахування коштів в сумі 5 353,16 грн. у дострокове погашення кредиту та надав новий графік повернення кредиту за Кредитним договором. Згідно графіком залишок основної суми кредиту за Кредитним договором станом на початок 2015 року був зафіксований в розмірі 26 077,69 грн., який він починаючи з січня 2015 року, повинен був сплачувати протягом 44 місяців рівними платежами по 592,67 грн. щомісяця та був звільнений від сплати процентів, штрафних санкцій і пені на час дії особливого періоду, тобто з 18.03.14 і по теперішній час. На виконання цих нових умов Кредитного договору ним було сплачено на користь ПАТ «ВТБ Банк » 14 826,00 грн. у погашення суми кредиту за Кредитним договором. Згодом ПАТ «ВТБ Банк» повідомив про відступлення свого права вимоги за Кредитним договором на користь ПАТ «ТАСКОМБАНК», продовжуючи виконувати змінені 18.12.14р. з ПАТ «ВТБ Банк» умови цього Договору, ним було сплачено на користь ПАТ «ТАСКОМБАНК» 11 252,00 грн. у погашення суми кредиту за Кредитним договором. Отже, у погашення залишку суми кредиту за Кредитним договором він сплатив 26 078,00 грн. (14 826,00 грн. + 11 252,00 грн.), тобто повністю сплатив такий залишок, який станом на 18 грудня 2014 року (дату внесення змін до Кредитного договору і зарахування 5 353,16 грн. переплачених процентів у дострокове погашення кредиту) складав суму 26 077,69 грн.

07 серпня 2018 року ним було надіслано на адресу ПАТ «ТАСКОМБАНК» заяву - повідомлення з проханням прийняти від нього належне виконання зобовязань за Кредитним договором та надати письмове підтвердження про повне виконання ним зобовязань за цим Договором, однак ПАТ «ТАСКОМБАНК» залишив її без відповіді і задоволення.

Позивач просить визнати його зобовязання за укладеним з ПАТ «ВТБ Банк» кредитним договором від 22.08.2011 року № 1206 SK у звязку з їх повним належним виконанням позичальником. Стягнути з ПАТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 15 000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвокат.

Від представника банку надійшла заява в якій він повідомляє, що кредитний договір №1206SК, укладений 22.08.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ БАНК», права вимоги за яким з 27.03.2017 року перейшли до АТ «ТАСКОМБАНК» припинив свою дію з 21.02.2019 року у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором. Вказуючи при цьому, що позивач або його представник не звертались до Банку щодо отримання інформації по боргу, тому будь-якого права Позивача, АТ «Таскомбанк» не було порушено, у справі фактично наявна переписка боржника/його представника із кредитором і це на думку представника відповідача не дає підстав стверджувати про наявність предмету спору у справі.

29 березня 2019 року від представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 надійшла заява про непідтримання позовних вимог. Так, позивач вказує що, відповідно до довідки наданої до суду представником відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОБАНК», кредитний договір №1206SК, укладений 22.08.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ БАНК», права вимоги за яким з 27.03.2017 року перейшли до АТ «ТАСКОМБАНК» припинив свою дію з 21.02.2019 року у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором. Тому позивач просить закрити провадження у справі оскільки він не підтримує позовні вимоги унаслідок задоволення їх Банком після предявлення позову, предмет спору на даний час відсутній. Вказуючи при цьому, що представник позивача звернувся до банку із заявою 12.09.2018 року про повне виконання ним зобовязання за кредитним договором та просив прийняти таке виконання у відповідності до ч.1 ст. 527 ЦК України і надати письмове підтвердження такого прийняття.

З заяви-повідомлення від 07 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача ПАТ «ТАСКОМБАНК» з проханням прийняти від нього належне виконання зобовязань за Кредитним договором та надати письмове підтвердження про повне виконання ним зобовязань за цим Договором.

Відповідач листом від 16.08.18 №7029/56 рекомендував надати йому документи на підтвердження позивачем ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюються норми Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2018 року рекомендованим листом на адресу відповідача було надіслано оригінал довідки Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.09.18 №30/234 про проходження позивачем ОСОБА_1 військової служби, та заяву від 12.09.18, у якій містилася вимога про прийняття належного виконання Позичальником зобовязання за Кредитним договором у семиденний строк з дня отримання цієї заяви у відповідності до приписів ст.530 ЦК України.

Згідно надісланої відповіді на вказаний лист від 12 вересня 2018 року відповідачем ПАТ «ТАСКОМБАНК» повідомлено представника позивача, що отримана інформація була передена до відповідального підрозділу для розгляду та було проведено коригування.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Згідно з підпунктом 5.1.2 пункту 5.1 Кредитного договору Банк зобовязаний прийняти від Позичальника належне виконання зобовязань за цим Договором.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч.3 вказаної нормо учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, підставою для закриття провадження у справі є відмова позивача від позову прийнята судом.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється об'єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Об'єктом цивільних правовідносин є матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини. Види обєктів цивільних прав визначені статтею 177 ЦК України. Коло правовідносин, які можуть виникати щодо того чи іншого обєкту цивільних прав ЦК України не обмежено.

Тобто, учасники правовідносин можуть вступати у будь-які правовідносини щодо певного обєкту цивільних правовідносин, не заборонені і не обмежені законом.

Зміст таких правовідносин є досить широким та становить усі права та обовязки їх учасників, визначені договором та законодавством. Предмет спору не є тотожним предмету позову, яким є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги. Предмет спору станом на момент виникнення спору є таким, що фактично існує та не може бути заперечений сторонами.

Правове значення категорії «предмет спору» і пов'язані із цим правові наслідки на час розгляду справи чітко визначені ЦПК України, саме із нею процесуальний закон повязує закриття провадження у справі в порядку пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України (відсутність предмету спору, а не предмету позову).

Крім того, суд зазначає, що необхідність запровадження такого правила, встановленого пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, обумовлена тим, що відповідно до статті 124Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно дочастини першоїстатті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

З урахуванням вищенаведеного, судом не встановлено правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за відсутності предмету спору, оскільки на момент звернення позивача до суду спір між сторонами існував, а позовні вимоги задоволені відповідачем фактично після предявлення позову до суду.

Доводи, представника відповідача про те, що у справі фактично наявна переписка боржника/його представника із кредитором і це не дає підстав стверджувати про наявність предмету спору у справі, спростовуються наведеними вище обставинами. Крім того, зі змісту листа №9538/56 від 12.10.2018 року вбачається, що була отримана банком інформація від позивача, та за результатами розгляду такої на виконання вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 02.10.2018 року було проведено коригування за кредитним договором №1206SК, укладеним 22.08.2011 року. У вказаному листі відсутні відомості, які саме дії вчинено банком, тим більше відсутні відомості про те, що вказаний договір було припинено у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за вказаним договором. Таку відповідь було надано вже після звернення до суду позивача з вказаним позовом.

Враховуючи наведене провадження у справі підлягає закриттю у звязку із фактичною відмовою позивача від позову з підстав відсутності предмета спору внаслідок задоволення вимог відповідачем після предявлення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що підстав для відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1, про відмову від позову не має. Тому суд приймає заяву про відмову від позовної заяви та відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, та вважає за необхідне провадження у справ закрити.

В той же час позивач просив стягнути із ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» на його користь понесені ним судові витрати на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 7 ст.135 ЦПК України, у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду - про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково, в порядку, передбаченому статтями 141, 142 цього Кодексу. Невикористана частина внесеної позивачем суми повертається позивачу не пізніше пяти днів з дня вирішення питань, зазначених у цій частині, про що суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. ОСОБА_2 витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.2 ст. 15 ЦПК України, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 17.10.2018 було укладено договір про надання правничої допомоги за №16.

Відповідну до опису про надані адвокатські послуги згідно договору №16 від 17.10.2018 року адвокатом ОСОБА_2 була надана професійна правнича допомога, на яку адвокат витратив 11 години.

За вказану правничу допомогу позивач сплатив адвокату кошти в сумі 15000 гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера №05 від 17 жовтня 2018 року

Суд, врахувавши заперечення представника відповідача щодо розподілу цих витрат, зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокатом ОСОБА_2 був підготовлений і поданий позов до суду обсягом 6 сторінок. Цей адвокат подавав процесуальні клопотання в межах розгляду справи судом. Враховуючи вказане, позивачем було доведено надання йому адвокатом ОСОБА_2 вказаних послуг.

Однак, з огляду на те, що такі витрати у сумі 15 000, 00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, сума зазначена в описі наданих робіт, у розмірі 1350,00 гривень за одну годину не співмірна з часом, витраченим адвокатом на участь у засіданнях), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, підготовку позовної заяви та значення справи для сторони, суд, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат, робить висновок, що заявлені витрати на професійну правову допомогу підтверджені належними доказами, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» на користь позивача 5400, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1, в особі представника адвоката ОСОБА_2, до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ТАСКОБАНК» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання припиненими правовідношення за договором, закрити у зв'язку із відмовою позивача від позову та прийняттям відмови судом.

Стягнути судові витрати з відповідача ПАТ "Таскомбанк" (ЄДЕРПОУ 09806443, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги в сумі 5400 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені в день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4