Ухвала

05 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 297/2924/17

провадження № 61-6094ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про визнання незаконними дій та бездіяльності посадової особи підприємства,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до державного підприємства «Берегівське лісове господарство» (далі - ДП «Берегівське лісове господарство») та просив: припинити дію, яка порушує право позивача, повернути позивачу папку «Штатний розпис 2017 року» з первинними документами, після виходу на роботу; визнати незаконними дії та бездіяльність посадової особи підприємства - директора ДП «Берегівське лісове господарство» ОСОБА_2

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що 08 серпня 2017 року на посаду директора ДП «Берегівське лісове господарство» був призначений ОСОБА_2 26 вересня 2017 року позивач звернувся до останнього з службовою запискою про те, що за період його відпустки з тумбочки робочого столу зникла папка з первинними документами «Штатний розпис 2017 року». Вилучення зазначеної папки з первинними документами безпідставно обмежує позивача, як головного економіста, у здійсненні своїх трудових, посадових обов'язків та заважає у їх здійсненні. На неодноразові звернення до директора ОСОБА_2 зазначену вище папку він не отримав. Вважає, що по час виходу його у тарифну відпустку, директор не відновив порушені його права, не забезпечив умови праці, необхідні для виконання роботи, не створив необхідні умови для нормальної високопродуктивної роботи, чим порушив його права.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у березні 2019 року,ОСОБА_1 просить скасувати рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Крім того, до касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що копію постанови суду апеляційної інстанції особа, яка подала касаційну скаргу, отримала 28 лютого 2019 року та подала скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що касаційна скарга не містить обставин, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,значення справи для сторін і суспільства, а також ціну позову, яка не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк касаційного оскарження рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року.

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про визнання незаконними дій та бездіяльності посадової особи підприємства.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв