Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2019 Справа №607/24477/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

учасників справи

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення з квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення з квартири.

Посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У даній квартирі також зареєстровані та фактично проживають відповідачі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно порушують правила співжиття, зчиняють сварки, бійки, а тому подальше спільне проживання їх з позивачем є неможливим. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо застосування до неї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фізичної сили. Однак, заходи запобігання і громадського впливу виявляються безрезультатними. Крім того відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, що завдає позивачу значних матеріальних збитків.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні позивач та його представник зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити.

Відповідачі подали відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує що ними вчинялися сварки чи бійки, а також щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали відзив на позов і просять відмовити у задоволенні позову. Оскільки вони не порушують правила співжиття, проживають в окремій кімнаті, усі конфлікти та сімейні сварки виникають з ініціативи позивача з метою виселити їх з квартири.

Позивачем подано відповідь на відзив у якому зазначено, що наявність конфліктів було встановлено судами, що свідчить про неможливість спільного проживання позивача та відповідачів в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу є безрезультатними. Також, вона є власницею квартири у якій проживають відповідачі.

Відповідачі подали заперечення на відповідь на відзив у якому зазначено, що ОСОБА_3 , як дочка позивачки, та її малолітній син ОСОБА_6 мають законні підстави на проживання у спірній квартирі. Жодних перешкод щодо реалізації позивачем своїх конституційних прав як власника житлового приміщення вони не вчиняли. Жодним документальним доказом по справі не підтверджено, що саме вони своєю поведінкою порушують правила співжиття та роблять неможливим для позивачки спільне проживання в одній квартирі, що є підставою для виселення. ОСОБА_1 сама є ініціатором і винуватицею конфліктів та сімейних сварок, а її численні безпідставні звернення в правоохоронні органи є лише формальною підставою для подальшого звернення до суду з позовом про виселення. Також, твердження позивача про те, що вони не сплачують комунальних платежів та не беруть участі в утриманні житла не відповідає дійсності, а наявність в Скочиліс ОСОБА_7 , як власника квартири, довідок про нарахування суми комунальних платежів не може вважатися доказом одноособової сплати нею вартості усіх комунальних послуг.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, 2-314, виданий 25.02.2009, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143289182.

ОСОБА_1 являється матір`ю - ОСОБА_3 , бабусею - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за комунальні послуги №126 від 11.10.2018, виданий ОСББ «Освіта», зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5

Також судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , також проживає ОСОБА_4 , який являється чоловіком ОСОБА_3 , та батьком ОСОБА_5 . В даній квартирі він проживає більше п`яти років.

Згідно відповідей №9418 від 01.11.2018, №6455 від 07.05.2018, №5711 від 16.07.2018, №С-269(ОП) від 11.07.2018, Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, ОСОБА_1 . зверталася в поліцію з приводу виникнення конфлікту по місцю проживання.

Як вбачається з постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.2018, справа №607/22601/18, від 09.08.2018, справа №607/15488/18, відносно ОСОБА_3 закрито провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.2018, справа №607/22605/18, від 04.10.2018, справа №607/15490/18, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який являється сином позивача, суду пояснив, що відповідачі займають одну із кімнат квартири, а позивач займає дві кімнати у квартирі. Усі конфлікти та сварки вчиняє позивач.

У судовому засіданні встановлено, що комунальні послуги оплачуються ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Судами установлено, що ОСОБА_3 як член сім`ї власника квартири ОСОБА_1 проживала разом з нею. За згодою власника квартири ОСОБА_1 був вселений як член сім`ї ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_4 , також була вселена після народження їхня спільна дитина ОСОБА_5 ..

У даній квартирі відповідачі проживають в одній кімнаті, позивач займає дві кімнати. На даний час між позивачами та відповідачами існують конфліктні ситуації та постійні побутові сварки, які виникають за ініціативою позивача.

Згідно зі статтею 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно частини першої статті 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені обставини справи суд зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б доводили факт існування обставин, за наявності яких стаття 116 ЖК України пов`язує можливість бути виселеним без надання іншого жилого приміщення. Також позивач не надала доказів які б свідчили про самоправне вселення відповідачів у спірну квартиру.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав, передбачених статтею 157, в поєднанні зі статтею 116 ЖК України, обов`язкових для виселення відповідачів в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Стосовно вимог позивачки про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном відповідно до статті 391 ЦК України, суд на підставі зібраних та оцінених доказів дійшов висновку про недоведення позивачкою вчинення їй відповідачами перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачами, а тому слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення з квартири.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, статтями 64, 116, 157 ЖК України, ст. 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення з квартири.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 НОМЕР_4 .

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 22 травня 2019 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко