Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 545/1736/17

провадження № 61-43045св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_7, Мачухівська сільська рада Полтавського району Полтавської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року у складі судді Гальченко О. О. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б.,

Абрамова П. С., Хіль Л. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7, Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, у якому, з урахуванням уточнень, просили визнати за ними право власності по 1/3 частині за кожним на земельну ділянку, загальною площею 3,47 га, що знаходиться на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та належала померлому ОСОБА_10 на підставі державного акта НОМЕР_1 від 11 серпня 1999 року. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року позовні вимоги, з урахуванням уточнень, задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності по 1/3 частині за кожним на земельну ділянку загальною площею 3,47 га для сільськогосподарського використання на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10, яка належала йому на підставі державного акта серії НОМЕР_2 виданого 11 серпня 1999 року головою Мачухівської сільради.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судові витрати у загальній сумі 10 080,00 грн, що складається із: 1 920,00 грн - сплаченого судового збору та 8 160,00 грн - витрат за надання правничої допомоги.

У задоволенні вимоги про стягнення судових витрат з Мачухівської сільради Полтавського району, - відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із передбаченого частиною першою статті 1261 ЦК України права позивачів на частку у спадковому майні.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, місцевий суд виходив із того, що саме ОСОБА_7, яка є відповідачем у справі, повинна відшкодувати їх згідно правил статті 141 ЦПК України, оскільки саме нею порушено право позивачів на спадкування. Підстав, передбачених Законом України «Про судовий збір», для звільнення від сплати ОСОБА_7 не має.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня

2018 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судових витрат у загальній сумі 10 080,00 грн, що складається із: 1 920,00 грн - сплаченого судового збору та 8 160,00 грн - витрат за надання правничої допомоги, - скасовано.

Постановлено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 понесені судові витрати зі сплати судового збору по 370,76 грн на кожного та витрати на правничу допомогу по 1 000,00 грн на кожного.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 27 березня 2018 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд виходив із того, що при визначенні розміру судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь позивачів, місцевим судом не було враховано ставки судового збору за подання позовної заяви, а також те, що витрати на послуги адвоката в сумі 8 160,00 грн не відповідають обсягу виконаної роботи адвокатом, неспівмірні з предметом позову та складністю справи, яка є незначною.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

21 серпня 2018 року ОСОБА_7 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про розподіл судових витрат відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_7 не має будь-якого відношення до спору та жодним чином не порушувала законні інтереси позивачів, а тому покладення на неї відшкодування судових витрат є не правильним та безпідставним.

Додатково просить врахувати, що ОСОБА_7 є особою похилого віку, 1935 року народження, пенсіонеркою, розмір пенсії якої складає 1 615,13 грн.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року звільнено ОСОБА_7 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року у даній справі. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Полтавського районного суду Полтавської області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до не згоди з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року та постановою апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року та постанова апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції, відповідно до правил статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Крім того, рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 27 березня 2018 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат скасоване постановою апеляційного суду Полтавської області

від 26 липня 2018 року з ухваленням в цій частині відповідного судового рішення. А тому Верховним Судом рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат не перевіряється, оскільки у зв'язку з його скасуванням в цій частині, відсутній відповідний предмет перегляду.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при поданні до суду вказаного позову 18 липня 2017 року позивачі сплатили по 640,00 грн судового збору кожен, що підтверджується відповідними квитанціями.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачам надавалась правнича допомога адвокатом ОСОБА_12, який діяв на підставі укладених з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 угод про надання правової допомоги.

Згідно квитанції та розрахунку витрат на професійну правничу допомогу

від 27 лютого 2018 року № 18 розмір суми наданої правничої допомоги становить 8 160,00 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).

За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції врахував Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI з доповненнями згідно із Законом № 484-VIII від 22 травня 2015 року, що діяв на час подання позивачами даного позову до суду, та правильно визначив розмір судового збору, який підлягає стягнення з ОСОБА_7 за подання позовної заяви по 370,76 грн (1 112,29 / 3) на кожного позивача.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пов'язаних з правничою допомогою, апеляційний суд врахував вимоги частини четвертої статті 137 ЦПК України, взяв до уваги, що витрати на послуги адвоката загальною сумою 8 160,00 грн не відповідають обсягу виконаних адвокатом робіт, є необґрунтованими та неспівмірними з предметом спору та складністю справи, яка не є значною, та підлягають зменшенню до 1 000,00 грн на кожного позивача.

Висновки апеляційного суду відповідають положенням статті 141 ЦПК України та закону України «Про судовий збір», оскільки пільг, передбачених Закону України «Про судовий збір» не встановлено, а заявником доказів на їх підтвердження не надано.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про те, що ОСОБА_7 не має будь-якого відношення до спору та жодним чином не порушувала законні інтереси позивачів, а тому покладення на неї відшкодування судових витрат є не правильним, - є безпідставними, оскільки рішенням суду першої інстанції встановлено протилежне та заявником в цій частині не оскаржується.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм процесуального та матеріального права та переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 понесені судові витрати зі сплати судового збору по 370,76 грн на кожного та витрати на правничу допомогу по 1 000,00 грн на кожного, - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська