ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/276/19 Справа № 202/5318/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1 Суддя-доповідач: ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором оренди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01 жовтня 2016 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди №02-10/16, предметом якого було приміщення по пр. Калініна, 28 у м. Дніпро. Згідно договору оренди відповідач повинен був сплачувати орендну плату у розмірі 10000,00 на місяць та комунальні платежі, однак відповідач орендну плату та комунальні платежі за березень 2017 року не сплачував. Тому позивач просила стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди у розмірі 16788,00 грн., штраф у розмірі 30000,00 грн., пеню в сумі 923,01 грн., 3% річних від простроченої суми орендної плати у розмірі 106,03 грн., інфляційну складову від простроченої суми орендної плати у розмірі 380,00 грн., а всього 48197,04 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ОСОБА_3, а також письмовою заявою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 від 18.01.2019 року, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 надано копію, викладеного у простій письмовій формі, договору оренди приміщення №02-10/16, що укладався у м. Дніпрі між нею та ФОП ОСОБА_4 01 жовтня 2016 року, предметом якого є нежитлове приміщення, загальною площею 95,5 кв. м., розташоване по пр. Калініна, 28 у м. Дніпро (а.с. 6-8).

Також встановлено, що ОСОБА_4 13 вересня 2016 року виїхав до Сполучених Штатів Америки та до теперішнього часу в Україну не повертався, що підтверджується копією закордонного паспорту відповідача серії ЕР №866921 (а.с. 37).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27.09.2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 13 вересня 2016 року здійснив виїзд за напрямком Київ-Франкфурт, іншої інформації в базі даних не виявлено (а.с. 109).

Необхідно зауважити, що згідно змісту договору оренди приміщення №02-10/16 від 01 жовтня 2016 року, стороною (орендарем) договору є фізична особа-підприємець ОСОБА_4 особисто, без представлення його інтересів будь-якою особою за довіреністю тощо.

Крім того, у вказаному вище договорі оренди не зазначено за яким саме документом при укладення договору було перевірено особу орендаря, місце його проживання, реєстрації. Відповідні пояснення та докази не надані позивачем ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач ОСОБА_4 позов не визнає, зазначає, що з позивачем не знайомий, вказаний вище договір оренди не укладав та не вчиняв дій на його виконання; встановивши, що станом на 01 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_4 перебував за межами України, що свідчить про відсутність у нього обєктивної можливості бути присутнім у цей день у м. Дніпрі, де було укладено вказаний вище договір оренди, - колегія дійшла висновку про недоведеність тверджень позивача щодо укладення договору оренди 01 жовтня 2016 року у м. Дніпрі саме з відповідачем у даній справі ФОП ОСОБА_4; доказів досягнення згоди з відповідачем з усіх істотних умов даного договору позивачем суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання. Зважаючи на викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання апелянта на те, що судом не було остаточно встановлено перебування відповідача у період укладення зазначеного вище договору за межами держави Україна, не приймається до уваги, оскільки наданою суду апеляційної інстанції інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України підтверджено факт виїзду ОСОБА_4 за кордон 13 вересня 2016 року і неповернення його до України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді