САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/1293/19
2/206/594/19
УХВАЛА

19 квітня 2019 року у місті Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Сухорукова А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Чумаківська сільська Рада Дніпровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про скасування рішень, визнання недійсним договору, витребування майна,

ВСТАНОВИВ

20.03.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про скасування рішень, визнання недійсним договору, витребування майнабуло відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

17 квітня 2019 року в межах даної цивільної справи, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна № 101. Заборони ОСОБА_4 та будь-яким уповноваженим нею особам до вирішення даної справи здійснювати будь-які юридичні та фактичні дії, включаючи володіння, користування, розпорядження квартирою, відчуження іншим особам, укладення відносно квартири будь-яких правочинів, в тому числі передачі в оренду, а також заборонити вчиняти будь-які дії по реєстрації місця проживання будь-яких осіб у спірній квартирі. Зобовязати ОСОБА_4 передати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на зберігання незалежній особі, а саме ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заява про забезпечення позову обґрунтованим тим, що позивач в незаконний спосіб був позбавлений свого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: м. Дніпро, вулиця Немировича-Данченка, буд. 26.АДРЕСА_2. Власником спірної квартири він став на підставі договору купівлі продажу від 25 травня 2017 року посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9 укладений між ним та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак після укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_3 почала ухилятися від звільнення та виселення з квартири не надаючи при цьому йому доступ до його власності. 20.11.2018 року ОСОБА_3 разом з державним реєстратором ОСОБА_2 шляхом незаконного внесення змін в державний реєстр речових прав перереєструвала спірну квартиру на себе. 22.11.218 року ОСОБА_3 отримала дублікат правовстановлюючих документів (договір купівлі-продажу квартири за яким вона придбала спірну квартиру) та вчинила щодо його квартири декілька правочинів спочатку передала спірну квартиру в іпотеку - 03.12.2018 року яка була припинена 17.01.2019 року, а потім 18.01.2019 року уклала договір купівлі продажу з ОСОБА_4 Наразі згідно державного реєстру речових прав власником спірної квартири рахується ОСОБА_4 Враховуючи, що відносно його квартири вже було зроблено декілька незаконних правочинів, це потягнуло за собою настання правових наслідків, та вплинуло на склад учасників, потерпілих у справі, існує реальна вірогідність, що ОСОБА_4 може знаходитися у змові з ОСОБА_3 або з власної ініціативи може вчинити дії з укладання будь-яких правочинів в тому числі відчуження спірного майна, що у подальшому унеможливить або перешкоджатиме виконанню судового рішення у разі його задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено судам, що розглядаючи таку заяву суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, враховуючи вимоги ч.2 ст. 149, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, з'ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову та співмірність із заявленими позивачем вимогами, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає достатнім застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належать відповідачу ОСОБА_4

Однак не підлягає задоволенню заява в частині заборони ОСОБА_4 та будь-яким уповноваженим нею особам до вирішення даної справи здійснювати будь-які юридичні та фактичні дії, включаючи володіння, користування, розпорядження квартирою, відчуження іншим особам, укладення відносно квартири будь-яких правочинів, в тому числі передачі в оренду, а також заборонити вчиняти будь-які дії по реєстрації місця проживання будь0-яких осіб у спірній квартирі та зобовязання ОСОБА_4 передати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на зберігання незалежній особі, а саме ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки задоволення заяви у такий спосіб є аналогічним виконанню рішення суду у разі його задоволення, а наслідком розгляду справи може бути як відмова у задоволенні позовних вимог, так і їх повне або часткове задоволення.

Також, суд не знаходить підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки підстав, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача не існує.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру № 51 по вул. Немировича-Данченка, 26, корпус 1 у м. Дніпрі, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності 29915391).

Ухвалу для виконання направити державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, у відповідності до приписів пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Сухоруков