Єдиний унікальний номер 236/2731/18 Номер провадження 22-ц/804/325/19
Номер провадження 22-ц/804/325/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О.В.

суддів: Азевича В.Б., Тимченко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 236/2731/18, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду від 12 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя Белоусов А. Є.)

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 5041,70 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 9370,20 грн., заробітної плати за час вимушеного простою в сумі 16521,78 грн., вихідної допомоги при звільненні у зв'язку зі скороченням штату працівників в сумі 9053,52 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 90225,84 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати на користь позивача за березень 2017 року в розмірі 3764,88 грн.; заборгованість з виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 9370,20 грн.; заборгованість з виплати заробітної плати за час вимушеного простою у розмірі 16521,78 грн.; заборгованість з виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 9053,52 грн., а всього 38710 гривень 38 копійок.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"на користь держави судові витрати у розмірі 682 гривні 30 копійок.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача Овчаренко Л.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що у зв'язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у містах Донецьку, Луганськ у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив доступ, серед іншого, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. Вказані форс мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Через відсутність вини підприємства у непроведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку розрахована бути не може через відсутність первинних документів, зокрема, наказів про надання відпусток, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не використані позивачкою та які б підлягали компенсації у зв'язку із звільненням. Крім того документи, які були додані позивачем до позовної заяви завірені самим позивачем, а не підприємством на якому працювала, що не дає жодного підтвердження їх дійсності та є припущенням.

Крім того, суд не врахував наведені обґрунтовані розрахунку щодо розміру компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, а також розрахунок заборгованості за час простою.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог прийняв повністю законне та обґрунтоване рішення, яке було прийнято відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які були досліджені у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі спір виникає із трудових відносин та ціна позову становить, 130 213, 04 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований за адресою Луганська область, Слов`яносербський район, АДРЕСА_1, внесений до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с. 7-9).

На підставі наказу начальника Родаківської дистанції колії Мальцева Ю.О. від 29.06.2016 року № 01/ОС з 01.07.2016 року була продовжена дія трудових договорів у ВП «Родаківська дистанція колії» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» окремим працівникам, в тому числі - ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Згідно із розрахунком заробітної плати, складеним Родаківською дистанцією колії РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за березень 2017 року, сума до виплати ОСОБА_1 становила 3764,88 грн. (а.с.24).

Наказом начальника ВП «Родаківська дистанція колії» від 17.03.2017 року № 73/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року, з 0 год. 00 хв. (а.с.11-16).

ОСОБА_1 виходив на роботу в період з 20.03.2017 року по 17.07.2017 року, що підтверджено наданими позивачем табелями обліку використаного робочого часу (а.с. 46-55).

На підставі наказу (розпорядження) від 17.07.2017 року № 1721-ОС позивача було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.14); при цьому позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 22 невикористані дні щорічної відпустки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» (згідно з додатком №1).

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02.09.2015 року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, відомості з якого є у відкритому доступі, проведено державну реєстрацію: ПАТ «Українська залізниця» «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору від 17.07.2017 року. Трудова книжка позивача не містить даних щодо остаточного припинення трудового договору з відповідачем раніше дати 17.07.2017 року. Останній запис в трудовій книжці позивача вчинений відповідачем.

Конституцією України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 Основного Закону зазначено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, заборгованість з виплат заробітної плати за час простою та вихідної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказав, що 17 липня 2017 року звільнився з Луганської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та просив стягнути згідно із розрахунком заробітної плати, складеним Родаківською дистанцією колії РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за березень 2017 року, сума до виплати ОСОБА_1 становила 3764,88 грн. (а.с.24).

Наказом начальника ВП «Родаківська дистанція колії» від 17.03.2017 року № 73/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року, з 0 год. 00 хв. (а.с.11-16).

ОСОБА_1 виходив на роботу в період з 20.03.2017 року по 17.07.2017 року, що підтверджено наданими позивачем табелями обліку використаного робочого часу (а.с. 46-55).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, серії НОМЕР_1, заповненої 19.08.1992 року на ім'я ОСОБА_1, вбачається, що позивач з 07.08.1992 року по 25.11.1992 року працював монтером колії 13-ї дистанції колії ст. Родакове Донецької залізниці, звільнений з роботи у зв'язку із зарахуванням на навчання до вищого освітнього закладу. З 01.11.1995 року по 17.07.2017 року був працівником13-ї дистанції колії ст. Родакове Донецької залізниці, Родаківської дистанції колії ДП «Донецька залізниця», виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.10-11).

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що заборгованість по заробітній платі на користь позивача за березень 2017 року становить 3764,88 грн.; заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 9 370,20 грн.; заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою становить 16 521,78 грн.; заборгованість по вихідній допомозі при звільненні становить 9 053,52 грн..

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості безпідставні та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч. 2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про надання відпустки, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

В той же час позивачем суду надано накази щодо прийняття на роботу та припинення трудового договору (арк. спр. 12-14), Табелі обліку використання робочого часу за березень, квітень, травень, червень та липень 2017 року (арк. спр. 46-55). Наказ про початок простою (а.с. 15).

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування відомостей, викладених в документах, наданих позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі та заробітної плати за час простою, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (арк. спр. 67-99), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та за час вимушеного простою.

Доводи апеляційної скарги про неправильно проведений розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що невикористана відпустка позивача складає 22 дні, але на підтвердження даного розміру не надано жодних доказів та розрахунків.

В той же час позивач на підтвердження кількості днів - 30 - невикористаної відпустки надав розрахунки (арк..спр. 17-18), які відповідачем не спростовано.

Також, відповідач в обґрунтування розміру вихідної допомоги та заборгованості не надав підтвердження щодо розміру середнього заробітку (арк..спр.73), тобто відомості, викладені в розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, надані позивачем (арк..спр.21), відповідачем не спростовані.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 кадендарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Оскільки у березні 2017 року позивач пропрацював не повний місяц, тому середня заробітна плата повинна обчислюватись за січень (9711,63грн.) - лютий (9676,49 грн.) 2017 року, а тому доводи апеляційної скарги про застосування до розрахунку заборгованості заробітної плати лише за березень 2017 року також безпідставні.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи

Судді: В. Б. Азевич

О. О. Тимченко