Справа № 627/195/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - Л.В.Вовк
з участю секретаря - О.С.Казакової ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Краснокутськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,третя особа : Краснокутська селищна рада Краснокутського району Харківської області ,
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
У своїй позовній заяві позивач вказав на те, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , який йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.06.1993 р. В 2000 р. він надав дозвіл на реєстрацію в будинку дочці його дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 На протязі 15 років відповідач по справі не проживає в будинку , її місце проживання не відомо. Як власнику будинку, йому належить право володіти, користуватися і розпоряджатися нерухомістю. Однак відповідач в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажає. Прохав визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом та зобов'язати орган місцевого самоврядування зняти її з реєстрації .
В квітні 2019 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та прохав визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом , в іншій частині позовних вимог відмовився.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав ,просив задовольнити.
Відповідач до суду не з'явилася , про причини неявки суду не повідомила, повідомлялася про час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб та строк, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Представник третьої особи до суду не з'явився , про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та в установлений законом строк , про що свідчить розписка про отримання судової повістки.
Зі згоди позивача , суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону , посвідчене державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 30.06.1993 року , ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.
Вказаний житловий будинок і господарські будівлі 01.07.1993 року зареєстрував в Краснокутському БТІ , про що свідчить реєстраційне посвідчення .
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради від 14.02.2019 р. по пров. Підварчанський ,3 смт.Краснокутськ зареєстровані ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_5 , їх діти та дочка дружини ОСОБА_2 .
Крім того , факт реєстрації в будинку відповідача ОСОБА_2 з 18.08.2000 року підтверджується копією будинкової книги.
Актом складеним депутатом Краснокутської селищної ради в присутності двох сусідів від 14.02.2019 р. підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована , але не проживає АДРЕСА_1 з 2004 р.
Допитаний по справі свідок ОСОБА_6 пояснив в судовому засіданні ,що дійсно в будинку позивача зареєстрована ОСОБА_2, але з 2004 року вона не проживає та з позивачем не спілкується.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, яка хоча і правомірно вселилася у спірне жиле приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що дійсно відповідач за вище вказаною адресою зареєстрована , але не проживає на протязі 15 років , добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає , що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном . Тому суд вважає , що позов ОСОБА_1 законний , обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.317,319 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280 -283 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , картка платника податків : НОМЕР_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою по АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку по АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без пред"явлення паспорта громадянина України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Вовк Л. В.