П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27лютого 2019 року м. Київ

Справа № 759/12206/13-ц

Провадження: № 22-ц/824/3618/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року, постановлену під головуванням судді П`ятничук І.В., у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання недійсними та скасування довідок-розрахунків заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в :

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними та скасування довідок-розрахунків по аліментам, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що державний виконавець невірно обрахувала заборгованість по аліментам, не врахувавши при цьому отримані ним доходи, невірно трактувала рішення суду про стягнення аліментів та застосувала закон, який ще не діяв.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними та скасовано довідки-розрахунки заборгованості по сплаті аліментів, складені в межах виконавчого провадження державним виконавцем Солом`янського РВ ВДВС м. Києва Власовою А.А., згідно яких ОСОБА_2 станом на 06.09.2017 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2 758,99 грн. та 11 078,40 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що скарга подана не в спосіб, передбачений чинним законодавством, оскільки відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» суд не наділено правом зобов`язання виконавця вчиняти дії, крім того, законом не визначено право оскарження довідок, складених державних виконавців. Зазначає, що у справах судового контролю за виконанням судового рішення суд позбавлений можливості перевіряти правильність обчислення державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам, крім того, ОСОБА_2 не оскаржував розмір заборгованості по аліментам, а просив скасувати довідку як незаконну.

18 січня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі.

Правом відзиву на апеляційну скаргу скаржник та заінтересована особа відповідно до ст. 360 ЦПК України не скористались.

У судовому засіданні ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що ОСОБА_2 не має ніякої заборгованості по сплаті аліментів, оскільки ним сплачувались аліменти в добровільному порядку та у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду.

Державний виконавець Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Марків Я.Є. при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Також вказала, що було здійснено перевірку виданих довідок про наявну заборгованість про аліментам та здійснено перерахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого на даний час заборгованість по аліментам відсутня.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі, шляхом направлення телефонограми, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Законута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох дітей : доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2013 року і до повноліття дітей. Рішенням суду також визначено, що при стягненні аліментів слід врахувати суму, сплачену ОСОБА_2 за період серпень-грудень 2013 року включно в розмірі 6000(шість тисяч) грн. (за кожен місяць за період серпень-грудень 2013 року сплачено 1200 грн.) (а.с.88).

На підставі вказаного рішення суду, 07 березня 2014 року був виданий виконавчий лист № 759/12206/13-ц (а.с.92).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського РВ ДВС м. КиєваГТУЮ у місті Києві від 13 березня 2014 року відкрито виконавче провадження № 42507952 (а.с.110).

Державним виконавцем Власовою А.А. було складено і направлено на адресу ОСОБА_2 . розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого загальна сума заборгованості станом на 06.09.2017 року за період серпень 2013 - липень 2017 року становить 2758 грн. 99 коп., при цьому, при складанні розрахунку державний виконавець виходила із середньої заробітної плати для даної місцевості, оскільки боржник в цей період не працював (а.с.111)

Однак, при складанні даного розрахунку державним виконавцем не було враховано, що боржник є фізичною особою-підприємцем з 2012 року та не були взяті до уваги його доходи, задекларовані у податкових органах (а.с.119-123).

Крім того, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.12.2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 чітко визначено, що аліменти слід стягувати з усіх видів заробітку боржника та врахувати суму у розмірі 6 000 грн., яка була сплачена відповідачем за період серпень-грудень 2013 року.

Також державний виконавець не врахувала, що положення Закону, відповідно до якого «якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, то заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості», набрало чинності лише 08.07.2017 року, в той час як заборгованість була обрахована за період серпень 2013 року - липень 2017 року.

Так, згідно ч.3 ст. 71 закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем в порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема, за заявою сторін виконавчого провадження.

Згідно ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 195, 196 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що ним, боржником, було здійснено переплату по виплаті аліментів, однак державним виконавцем дана обставина не була врахована.

Ураховуючи вищевикладене та твердження державного виконавця про здійснений повторний перерахунок довідок-розрахунків, відповідно до якого, заборгованість по аліментам у ОСОБА_2 за досліджуваний період була відсутня, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про наявність підстав для визнання недійсними та скасування вказаних довідок-розрахунків.

Колегія суддів звертає увагу, що обраний скаржником спосіб захисту свого права, а саме звернення у суд зі скаргою на дії державного виконавця не суперечить положенням як ЦПК України, так і нормам ЦК України та СК України.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

З матеріалів скарги убачається, що заявник оспорює розмір заборгованості за аліментами, у зв`язку з чим оскаржує дії державного виконавця щодо законності та вірності складеного ним розрахунку, вказує на неправомірність неврахування сплачених сум, і судова оцінка таких дій державного виконавця може бути надана лише у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Виходячи з принципу диспозитивності, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами, в тому числі, обираючи спосіб і форму звернення до суду, яка передбачена процесуальним законом.

Крім того, виконання рішення суду є завершальною стадією судового розгляду, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці.

Однією із форм безпосередньої участі суду у цій стадії судового розгляду, є судовий контроль за виконанням судових рішень, який здійснюється в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України за зверненням сторін виконавчого провадження.

З урахуванням вищезазначеного, викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 , на думку колегії суддів, є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

Д.Р. Гаращенко