КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6259/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Колдіної О.О., постановлену в м. Київ 22 лютого 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Айбокс Банк» про визнання добросовісним набувачем, усунення перешкод у користуванні власністю,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, остаточно уточнивши позовні вимоги в листопаді 2017 року, просила визнати її добросовісним набувачем житлового будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2003 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнати, що за результатами проведеної реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 створена нова річ - житловий будинок загальною площею 1386,4 кв. м., житловою 559,1 кв. м., усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності житловим будинком, зобов`язавши ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди з введення в експлуатацію реконструйованого нею житлового будинку за вказаною адресою.

Також ОСОБА_1 в лютому 2019 року звернулося до суду із заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті, заборонити будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення електронних торгів, а також на реєстрацію права власності на дане нерухоме майно, до вирішення спору по суті.

Заяву позивач обґрунтовувала тим, що нею виявлено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_4 , про що одразу було подано позов про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в даній справі № 752/8287/18 ОСОБА_5 залучена в якості третьої особи. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна третім особам, тому виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, буде істотно ускладнено і потрібно буде ініціювати позов про повернення майна.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 1386,4 кв.м., до вирішення справи по суті. Заборонено будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення електронних торгів, а також на реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1386,4 кв.м., до вирішення справи по суті.

Третя особа ПАТ «Айбокс Банк», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк вказував, що суд зобов`язаний був з`ясувати, яким чином без вжиття заходів забезпечення позову буде унеможливлено виконання судового рішення. Проте в оскаржуваній ухвалі жодним чином не зазначено про існування таких об`єктивних обставин, що вчиняються або можуть бути вчинені щодо майна, яке належить іншій особі, яке не є стороною по справі, при тому, що позивачем не доведено наявність майнових прав на дане майно, чи наявність інших зобов`язань у власника майна перед позивачем. Позивач не подав жодних доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі.

Зазначав, що на спірне майно накладено арешт у виконавчому провадженні № 56226894, де предметом стягнення є 282788 доларів США із ОСОБА_6 на користь АТ «Айбокс Банк», крім того, сама позивач є боржником АТ «Айбокс Банк» за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення боргу в розмірі 279467,47 доларів США, однак виконавче провадження відносно неї зупинене через відсутність у ОСОБА_1 будь-якого іншого майна та коштів, на яке можливо звернути стягнення.

Вважав, що накладення заборони на вчинення будь-яких дій в рамках виконавчого провадження № 56226894 фактично спрямоване на перешкоджання реалізації даного нерухомого майна у виконавчому провадженні № 56226894, тобто на зупинення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року, яке набрало законної сили.

Вказував, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме щодо майнових прав ОСОБА_6 на зазначений будинок, попередньо відмовивши останній у залученні по даній справі третьою особою. В свою чергу, державна реєстрація права власності даної особи на будинок є законною і такою, що скасована не була, отже жодним чином не порушує законні права та інтереси третіх осіб, в тому числі і позивача.

Крім того, судом не вирішено питання зустрічного забезпечення.

29 березня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий відповідачем ОСОБА_2 , згідно якого оскаржуваною ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року суд фактично не допустив звернення стягнення на будинок за виконавчим провадженням, боржником у якому є ОСОБА_5 , що набула титулу власника будинку на підставі судових рішень, за якими право власності на будинок за нею не визнавалося, і тим самим запобіг порушенню державою Україна прав ОСОБА_2 на мирне володіння майном та права на виконання остаточного судового рішення як законного власника будинку.

Вказував, що представник банку в судовому засіданні, в якому вирішувалося заявлене клопотання, висловився про його підтримку, а відтак подана банком скарга підпадає під визначення процесуального естопелю - суперечливої поведінки в процесі, що є порушенням принципу добросовісності і фактично зловживання правом. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

01 квітня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий позивачем ОСОБА_1 , направлений засобами поштового зв`язку 28 березня 2019 року, згідно якого під час розгляду справи представники відповідача та третьої особи не заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову, отже суд взяв до уваги інтереси не лише позивача, а й інших учасників процесу.

Позивач вказувала, що висновки третьої особи, що суд першої інстанції ігнорує ту обставину, що ОСОБА_7 є законним власником будинку, чиє право зареєстроване в належному порядку, передбаченому чинним законодавством України та наразі не скасовано, на відміну від позивача, в якої жодних правовстановлюючих документів немає, є передчасним, оскільки нею оскаржується рішення державного реєстратора.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, скаржник не звернув уваги, що суд може застосувати зустрічне забезпечення, тобто забезпечити відшкодування збитків відповідача, а не третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову.

Зазначала, що саме в цій судовій справі виникла необхідність подати заяву про забезпечення позову з встановленням заборони відчуження спірного майна будь-якими особами, в будь-який спосіб, оскільки, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після набуття права власності на житловий будинок відповідачем ОСОБА_2 вже була здійснена перереєстрація права власності на іншу особу, що спростовує твердження скаржника про ненадання позивачем доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у користуванні власністю, а саме будинком АДРЕСА_1 та визнання права власності позивача на зазначене майно, дані вимоги є вимогами майнового характеру. Крім того, в ході розгляду заяви про забезпечення позову суду надані докази того, що право власності на даний об`єкт перереєстровано на ОСОБА_8 , незважаючи на наявність обтяжень. Суд визначив, що даний вид забезпечення позову відповідає характеру спірних правовідносин і забезпечить в подальшому в разі задоволення позову виконання рішення суду.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідно до відплатного договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 жовтня 2003 року придбала у ОСОБА_3 спірний будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року визнано недійсним даний договір та визнано за відповідачем ОСОБА_2 , право власності на будинок за вказаною адресою згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року з моменту укладення цього договору з усіма поліпшеннями загальною площею 1385 кв.м. В подальшому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок та ухвалено нове рішення, за яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року з моменту його укладення.

Вказувала, що договір від 29 жовтня 2003 року укладався між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за умови, що у продавця відчужуване право виникло на належній правовій підставі, а також за умови, що у громадянина Греції на той момент не було і не могло бути права власності на будинок, оскільки відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 2002 року право власності на придбаний житловий будинок виникає у покупця з моменту повного розрахунку за цим договором, розрахунку не було. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 травня 2003 року, яким розірвано договір купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, набуло чинності 07 жовтня 2003 року після винесення ухвали Апеляційного суду м. Києва. Відповідно, з 07 жовтня 2003 року договір від 23 вересня 2002 року вже було розірвано, а ОСОБА_3 мала право розпоряджатися будинком на свій розсуд. Таким чином, станом на 29 жовтня 2003 року (дата укладення договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) не існувало жодних правових перешкод для укладення вказаного договору. За таких обставин, вважала себе добросовісним набувачем спірного житлового будинку згідно договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2003 року.

Спірний житловий будинок у процесі реконструкції було збільшено до 1386,4 кв. м., в результаті чого створено нову річ.

Вказувала також, що відповідач звернувся в 2008 році до уповноважених органів про припинення процедури передачі ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , яка мала намір оформити право власності на земельну ділянку. Такі дії відповідача були спрямовані на чинення перешкод на етапі введення в експлуатацію житлового будинку, тим самим позбавляючи її можливості розпоряджатися, володіти, користуватися майном, яке вона придбала на законних підставах за відплатним договором.

На підставі вищевикладеного просила визнати її добросовісним набувачем житлового будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2003 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнати, що за результатами проведеної реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 створена нова річ - житловий будинок загальною площею 1386,4 кв.м., житловою 559,1 кв.м., усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності житловим будинком, зобов`язавши ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_1 перешкоди з введення в експлуатацію реконструйованого нею житлового будинку за вказаною адресою.

Апеляційний суд враховує, що між сторонами у справі, а також ОСОБА_10 тривалий час існують спірні правовідносини з приводу права власності на будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, в тому числі і документами, наданими до відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року та додатковим рішенням від 14 серпня 2013 року у справі № 2-20/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 вересня 2002 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 жовтня 2003 року та про визнання права власності на житловий будинок; позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності; позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності; позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про визнання правочину частково недійсним; позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про визнання недійсним договору оренди від 01 грудня 2006 року; позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про визнання правочину недійсним - в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівля-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.09.2002 р., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволено. Визнано недійсними абз. 4 п. 5, п. 6, п. 8 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером 1726. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами: сарай (2 поверхи) під літерою «Б», басейн під літерою «В» та іншими спорудами згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594, з моменту укладання цього договору, з усіма поліпшеннями (перебудовами, прибудовами, надбудовами), разом загальною площею 1385 кв.м. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про визнання правочину частково недійсним задоволено. Визнано недійсним п. 8.2 договору позики між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 від 21 жовтня 2003 року. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про визнання недійсним договору оренди від 01 грудня 2006 року задоволено. Визнано недійсним договір оренди між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 від 1 грудня 2006 року. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено. Зобов?язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_2 11 АДРЕСА_3 . В задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про визнання недійним договору позики від 21 жовтня 2003 року відмовлено (а. с. 158 - 166 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та постановлено в цій частині нове рішення, за яким позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 23.09.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстраційним номером 6594, з моменту його укладення. У іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду залишено без змін (а. с. 167 - 175 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2013 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року залишено без змін (а. с. 176 - 182 т. 1).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року у справі № 752/8150/16-ц задоволено клопотання ОСОБА_13 , заінтересована особа ОСОБА_14 , про визнання рішення іноземного суду. Визнано на території України рішення від 13 грудня 2013 року та постанову від 09 та 10 листопада 2014 року Суду з сімейних справ міста Престона Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії у справі PR12D00876 про розірвання шлюбу та поділ майна між ОСОБА_15 та ОСОБА_11 (а. с. 196 - 198 т. 1).

На підставі даної ухвали ОСОБА_16 22 грудня 2017 року зареєстровано право власності на спірний будинок (а. с. 183 т. 1).

На ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року у справі № 752/8150/16-ц ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року скасовано із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 про визнання рішення іноземного суду.

ОСОБА_19 та ОСОБА_1 зверталися до суду з позовом до державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» Хмельницького С.Ю., третя особа ОСОБА_2 , ПАТ «Агрокомбанк», державний виконавець Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Федоренко А.М., ОСОБА_20 про скасування рішення державного реєстратора, однак ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року у справі № 752/8287/18 заяву про забезпечення позову залишено без задоволення, а провадження у справі було закрите (а. с. 114 - 118 т. 1).

На ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року про закриття провадження в справі позивачем подано апеляційну скаргу, постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року ухвалу скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року зупинено провадження в адміністративній справі № 826/9600/18 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С.Ю. про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора і реєстраційного запису - до набрання законної сили ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року у справі № 752/8287/18 про закриття провадження в справі (а. с. 208 - 209 т. 1).

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірний житловий будинок і заборони вчинення дій, спрямованих на відчуження даного майна, ОСОБА_1 посилалася на те, що нею вже виявлено перехід права власності на будинок до іншої особи, а отже невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна третім особам, тому виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, буде істотно ускладнено і потрібно буде ініціювати позов про повернення майна.

Дійсно, із наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 квітня 2018 року вбачається, що 22 грудня 2017 року державним реєстратором внесено запис про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі постанов та рішень Суду з сімейних справ міста Престона Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року (а. с. 24 т. 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності.

Разом із тим, станом на даний час позивачем та відповідачем оскаржуються реєстраційні дії, а саме рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , а ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року, на підставі якої ці реєстраційні дії було здійснено, скасована, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Виходячи із вищевикладеного, не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що позивач не подав жодних доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, враховуючи, що позивач претендує на визнання її добросовісним набувачем будинку, але вже після пред`явлення позову до суду право власності було зареєстроване за іншою особою, відтак небезпека виконання рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно і заборони відчуження нерухомого майна, яке має намір відчужити третя особа ПАТ «Айбокс Банк», є очевидною.

Отже, вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із врахуванням тих обставин, що до реєстрації права власності ОСОБА_6 на спірний будинок право власності на це ж майно було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , і зміна титульного власника ним оскаржується, помилковими є доводи апеляційної скарги, що у ОСОБА_2 відсутні будь-які документи, що підтверджували б право власності або наявність інших майнових прав на житловий будинок, і що він не може бути зазначений боржником в ухвалі про забезпечення позову.

Апеляційний суд враховує, що титульний власник будинку ОСОБА_5 апеляційної скарги на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року про забезпечення позову не подавала, хоча ст. 352 ЦПК України надає їй таку процесуальну можливість.

Із цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції наклав арешт на майно особи, яка не залучена до участі в справі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо уповноваження ОСОБА_4 третьої особи ПАТ «Айбокс Банк» на представництво її інтересів в суді, а отже в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства скаржник може наводити доводи лише щодо порушення власних прав, свобод та інтересів судом першої інстанції, які, на його думку, були допущені при постановленні ухвали, що оскаржується.

Також не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про невирішення судом першої інстанції питання зустрічного забезпечення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а скаржник є не відповідачем, а третьою особою.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що забезпечення позову фактично спрямоване на перешкоджання реалізації даного нерухомого майна у виконавчому провадженні № 56226894, тобто на зупинення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року, яке набрало законної сили, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що судом не врахована співмірність боргу за виконавчим провадженням у іншій справі та жодним чином не визначено відповідну вартість житлового будинку, а позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів у виконавчому провадженні № 56226894.

Доводи ПАТ «Айбокс Банк» про недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, висновків суду першої інстанції не спростовують, перекручують фактичні обставини справи та відхиляються апеляційним судом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, такий спосіб забезпечення позову, як зупинення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року по справі № 752/562/13, судом першої інстанції застосовано не було.

Також апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, що позивач неодноразово зверталась у цій справі із заявами про забезпечення позову шляхом накладення арешту на даний житловий будинок та відповідних заборон органам виконання судових рішень щодо вчинення будь-яких пов`язаних із будинком дій, і попередніми ухвалами суду їй у забезпеченні позову було відмовлено, оскільки сама по собі зміна правової позиції суду першої інстанції не є підставою для скасування ухвали.

Не є такою підставою, передбаченою ст. 376 ЦПК України, і відсутність аудиофіксації судового засідання від 22 лютого 2019 року, на що посилається ПАТ «Айбокс Банк», тому в даній частині доводи апеляційної скарги судом відхиляються.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.