ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/804/19 Справа № 186/1543/17 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка у порушення умов кредитного договору зобов'язання за вказаним договором не виконала, в зв'язку із чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 30 вересня 2017 року становить - 38 179,07 грн. з яких: - 146,58 грн. - заборгованість за кредитом; - 30 838,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4 900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), - 1794,24 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, Банк просив стягнути вказану суму на свою користь.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року позовні вимоги банку задоволено частково та стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитом в сумі - 146,58 грн, 30 838,25 грн. - заборгованість по відсоткам та 4900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. А тому, оскільки відповідачка належним чином свої зобов'язання за Кредитним Договором не виконала, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом підлягають задоволенню. При цьому, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні вимог про стягнення штрафів, оскільки забороняється притягнення до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, оскільки згідно його Розрахунку, останній платіж по погашенню кредитних зобов'язань було здійснено 22 жовтня 2013 року, а з позовом Банк звернувся лише 04 грудня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, а так як, відповідачка належним чином свої зобов'язання за Кредитним Договором не виконує, - позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом підлягають задоволенню. При цьому, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні вимог про стягнення штрафів, оскільки забороняється притягнення до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З вказаними висновками суду погодитись в повній мірі не можна, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 14 вересня 2007 року між ним та відповідачкою кредитного договору. При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк до позову надав: розрахунки заборгованості за договором б/н від 14 вересня 2007 року, Умови та правила надання банківських послуг, які підписані лише Головою Правління Банку - А.В. Дубілетом та Заяву позичальника.

Згідно вказаного Розрахунку заборгованості останній платіж відповідачкою був здійснений 22 жовтня 2013 року, тоді як із позовом Банк звернувся лише 04 грудня 2017 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

В апеляційній скарзі відповідачка просила застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити йому у задоволенні позову, оскільки його позов пред'явлено фактично через 4 роки з дня сплати останнього платежу.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачкою дійсно було сплачено 22 жовтня 2013 року, а отже саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, оскільки саме з цього часу виникла прострочка оплати платежів за кредитом, а з позовом до суду Банк звернувся 04 грудня 2017 року, - колегія суддів приходить до висновку про можливість застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідачки, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, колегія судді не може взяти до уваги поштове повідомлення про отримання 22 грудня 2017 року відповідачкою копії ухвали про відкриття провадження по справі та позовної заяви Банку, оскільки згідно інформації її закордонного паспорту, ОСОБА_1 в період часу з 04 грудня 2017 року та по 25 січня 2018 року перебувала за кордоном, що виключає реальну можливість отримання нею вказаних документів.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк".

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2400,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 400,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко