Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 521/16883/16-ц

провадження № 61-6414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_10 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,

представник третьої особи - Медвідь Наталія Вікторівна, ОСОБА_9 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_7 , на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року вскладі суддіЖуган Л. В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року вскладі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д., Черевко П. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення з житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підстав свідоцтва про право власності від 14 листопада 1991 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що вона працювала за кордоном, у зв`язку з чим дозволила своєму брату - ОСОБА_11 тимчасово пожити у спірному будинку, разом зі своєю сім`єю: ОСОБА_4 та їх дітьми: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

З 2015 року вона працює у м. Одесі та потребує постійного житла. На вимогу звільнити спірний будинок її брат ОСОБА_11 добровільно його залишив, а його дружина з дітьми відмовляється це зробити та у липні 2016 року змінила замки у дверях та не пускає позивача в її власний будинок, чим порушує права позивача.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_10 просила суд зобов`язати

ОСОБА_4 разом із її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , 2001 року народження, та ОСОБА_6 , 2007 року народження, усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом виселення з житлового будинку

АДРЕСА_2 , який належить позивачу на праві власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року позов ОСОБА_10 задоволено.

Зобов`язано усунути ОСОБА_10 перешкоди в користуванні будинком, який належить їй на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2001 року народження, ОСОБА_6 ,

2007 року народження, з будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що право власності позивача на будинок

АДРЕСА_2 , є безспірним та таким, що набуто з правових підстав, тому ОСОБА_4 , разом із неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не мають права перешкоджати позивачу у проживанні та користуванні спірним нерухомим майном.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року в частині мотивування змінено, у іншій частині залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивування, апеляційний суд виходив із того, що відповідач та її неповнолітні діти не є членами сім`ї позивача та користувалися спірним будинком тимчасово на період знаходження у шлюбі та проживання відповідача з чоловіком ОСОБА_11 - братом позивача, а тому припинення спільного проживання з чоловіком припиняє право користування житлом відповідача та її неповнолітніх дітей.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 рокупредставник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2018 року ОСОБА_10 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексуУкраїни, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що ОСОБА_10 є власником будинку

АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим 14 листопада 1991 року виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів. Право власності ОСОБА_10 зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за № 23323.

10 січня 2001 року ОСОБА_10 уклала шлюб із ОСОБА_13 , який згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 22 серпня 2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси було розірвано. Після реєстрації шлюбу дружині залишено прізвище « ОСОБА_10 ».

Відповідно до домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_2 від 03 січня 1992 року, вказано, що зазначений будинок перейменовано з будинку НОМЕР_1 на підставі рішення ІІІ сесії Іллічівської районної ради від 26 червня 1990 року на будинок НОМЕР_2 .

Згідно із довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку)

від 26 лютого 2016 року № 2941 в будинку АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані дві особи: ОСОБА_10 (власник) - з 1992 року, ОСОБА_11 - її брат, з 2005 року. Інші особи зареєстрованими у вказаному будинку не значаться.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року, шлюб, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , розірвано.

Згідно з листом № 38/1-12691 Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області від 08 серпня 2016 року на ім`я ОСОБА_10 , вбачається, що позивач зверталась до поліції стосовно неправомірних дій ОСОБА_4 , яка перешкоджає проживанню в будинку

АДРЕСА_2 , та влаштовує конфліктні ситуації, таке звернення було зареєстроване 26 липня 2016 року за № 1269, та для вирішення зазначених питань

ОСОБА_10 рекомендовано звернутися до суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідача тимчасово на період перебування у шлюбі та проживання її з чоловіком ОСОБА_11 - братом позивача.

Суди встановили, що позивач є власником квартири, яка вимагає від відповідача усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Такий по суті висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивування та ухвалюючи нове рішення, встановивши, що відповідач не є членом сім`ї позивача, спільним побутом, взаємними правами та обов`язками із нею не пов`язані, обґрунтовано вважав, що право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідача тимчасово, відповідно із припиненням спільного проживання із братом позивача припинилось і право користування житлом відповідачем, а тому дійшов правильного висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою на підставі статті 391 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області

від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська