Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 522/2680/14-ц

провадження № 61-11964св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач ОСОБА_7 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування за законом у четверту чергу спадкоємців.

Позовна заява мотивована тим, що з січня 2008 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 , вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер у віці 78 років, після його смерті відкрилась спадщина за законом, в тому числі на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку. Спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні.

04 лютого 2014 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус їй відмовив у зв`язку з відсутністю у неї документів, що підтверджують місце відкриття спадщини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_7 просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 у період з січня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2017 року у складі судді Чернявської Л. М. позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з січня 2008 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_7 право на спадкування, як спадкоємця четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_8 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_7 проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю з січня 2008 року

по ІНФОРМАЦІЯ_1 року й після його смерті набула право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в порушення норм процесуального права суд першої інстанції не дослідив, не дав належної оцінки вказаним письмовим доказам, наданих відповідачкою

ОСОБА_2 та не навів у рішенні мотивів їх відхилення. При цьому у рішенні послався на те, що у своїх письмових запереченнях ОСОБА_2 посилалась на те, що з 2005 року у зв`язку з хворобою спадкодавця за ним доглядала двоюрідна сестра ОСОБА_2 й лише 23 січня 2013 року його колишня дружина ОСОБА_7 приїхала до нього та виявила, що він знаходиться у важкому стані, відразу викликала швидку допомогу та його госпіталізували у лікарню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_7

31 серпня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування за законом у четверту чергу спадкоємців призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, взявши до уваги копію розписки ОСОБА_10 від 15 травня 2017 року та копію довідки Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області

від 14 вересня 2015 року у порушення положень частини третьої статті 367 ЦПК України, прийняв новий доказ, який не був поданий до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, посилався лише на письмові заперечення відповідачки ОСОБА_2 , яка вважала, що інформація, зазначена у довідці товариства з обмеженою відповідальністю «Метабуд» (далі - ТОВ «Метабуд») від 23 січня 2014 року, є недостовірною. При цьому будь-яких заяв щодо недостовірності чи фальшивості вказаної довідки при розгляді справи судом першої інстанції надано не було відповідно до положення статті 185 ЦПК 2004 року її оригінал було досліджено у судовому засіданні.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 78 років, помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 553,

від 14 січня 2014 року, який був зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 а. с. 192, т. 1).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина за законом, спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги у спадкодавця відсутні.

ОСОБА_7 є колишньою дружиною померлого

ОСОБА_8 , перебувала з ним у шлюбі з 24 грудня 1958 року

до 19 липня 1995 року, зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 (а. с. 195, 197-198, т. 1).

Факт спільного проживання спадкодавця та ОСОБА_7 протягом останніх п`яти років підтверджується довідкою ТОВ «Метабуд» від 23 січня 2014 року про факт постійного проживання ОСОБА_7 за адресою:

АДРЕСА_2 , разом з

ОСОБА_8 з січня 2008 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, довідкою від 10 березня 2016 року № 447 про факт проживання за адресою

АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 з моменту реєстрації

03 червня 1959 року по день зняття з реєстрація 03 серпня 2005 року. Свідоцтвом про укладення шлюбу від 24 грудня 1958 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19 липня 1995 року. Заявою від громадянина

ОСОБА_11 , яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н. С. від 25 квітня 2016 року у якій він, як сусід, підтверджує, що неодноразово бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 удвох (вели спільне господарство) та дійсно проживали однією сім`єю. Довіреністю від 16 липня 2013 року, яка була видана громадянином ОСОБА_8 строком на три роки

до 16 липня 2016 року, громадянці ОСОБА_7 , посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. та зареєстрована в реєстрі за № 1297. Нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_12 про підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_8 (а. с. 194, 197, 198, 253-256, т. 1,

а. с. 5, т. 2),

04 лютого 2014 року ОСОБА_7 подала заяву про прийняття спадщини за законом та 04 лютого 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н. С. внесені відомості про заведену спадкову справу № 55687964 щодо спадкодавця

ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_7 документів, що підтверджують місце відкриття спадщини (а. с. 191, 203, 208-210, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічне положення було передбачено частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підставі викладеного та належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю з січня 2008 року

по ІНФОРМАЦІЯ_1 року й після його смерті набула право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги, що було підтверджено довідкою

ТОВ «Метабуд» від 23 січня 2014 року про факт постійного проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_8 з січня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, довідкою від 10 березня 2016 року № 447 про факт проживання за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 з моменту реєстрації 03 червня 1959 року по день зняття з реєстрації 03 серпня

2005 року, свідоцтвом про укладення шлюбу від 24 грудня 1958 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19 липня 1995 року, заявою від громадянина ОСОБА_11 , яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н. С. від 25 квітня 2016 року, довіреністю від 16 липня 2013 року, яка була видана громадянином ОСОБА_8 строком на три роки до 16 липня 2016 року, громадянці ОСОБА_7 , посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. та зареєстрована в реєстрі за № 1297, нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_12 про підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_8

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд вищезазначених обставин справи не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, у порушення вимог частини третьої статті 367 ЦПК України, прийняв нові докази, а саме: копію розписки ОСОБА_10 від 15 травня 2017 року та копію довідки Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 14 вересня 2015 року, які не були подані відповідачем до суду першої інстанції, при цьому не надавши доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги

статті 212 ЦПК України 2004 року щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2018 року скасувати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта