КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/776/19
Провадження № 6/552/39/19
У Х В А Л А

12.02.2019 року Київським районним судом м. Полтави в складі:

головуючого судді - Кузіної Ж.В.

за участю секретаря - Павленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про обмеження у праві виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2019 року до Київського районного суду м. Полтави надійшло подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про обмеження у праві виїзду боржника за межі України посилаючись на те, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження № 5320733 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 10 623 146.38 грн. Постановою від 03 січня 2017 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника. У ході виконання рішення суду встановлено, що жодне майно за останнім на праві власності не зареєстровано, доходи відсутні, до відділу на виклики не з'являється, приховує належне майно та доходи. Рішення суду є не виконаним, а тому просив тимчасово ( до виконання зобов'язань за рішенням суду) обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

У судове засідання державний виконавець не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника виконавчої служби, подання підтримує.

Сторони виконавчого провадження на підставі ст. 441 ЦПК України в судове засідання не викликалися.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській областіперебуває виконавче провадження ВП № 53220733 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/27216/12 від 28 січня 2013 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 10 623 146.38 грн.

Постановами від 03 січня 2017 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно , що належить боржнику. Підтвердження, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу ОСОБА_1 відсутнє.

Згідно відповідей на запити державного виконавця, що надходили на адресу відділу примусового виконання від 03 листопада 2017 року інформація про зареєстроване майно на ім'я боржника в Управлінні Держпраці у Полтавській області,Держпродспоживслужби в Полтавській області відсутня.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка сформована 13 листопада 2018 року відомостей щодо реєстрації за боржником права власності не нерухоме майно немає.

Як вбачається з додатків, що надані до подання, державним виконавцем направлялись лише запити протягом листопада - грудня 2018 року, січня 2019 року щодо виявлення зареєстрованого за боржником в установленому законом порядку права власності на рухоме та нерухоме майно, отримання доходів.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Слід зазначити, що право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного чи приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного чи приватного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний чи приватний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, долучених до подання не вбачається, що боржник починаючи з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження взагалі викликався до державного виконавця чи державним виконавцем перевірявся його майновий стан за місцем проживання.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає перелік дій державного виконавця, щодо примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Державним виконавцем не надано та матеріали справи не містять доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження чи будь - якого іншого документу про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду асті через Київський районний суд м. Полтави протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Ж.В. Кузіна