ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №587/1362/18

Номер провадження 22-ц/816/2155/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2019 року в складі судді Степаненка О.А., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість витрат, понесених нею на будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 в сумі 125142,26 грн, вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.07.2000 року її батько ОСОБА_3 прийняв у дар квартиру під АДРЕСА_1. Після досягнення повноліття позивач, за пропозицією батька, стала проживати в цій квартирі Батько запевнив, що ця квартира в майбутньому дістанеться їй. 11.05.2016 року батько розірвав шлюб з її матір'ю, та 15.09.2016 року уклав шлюб з ОСОБА_2 В травні 2017 року ОСОБА_2 повідомила, що вона є одноособовим власником спірної квартири, вимагала, щоб позивач звільнила її, так як вона разом з своїм чоловіком (батьком позивача) та їх спільним сином бажають в неї вселитися. 07.06.2017 року Сумським районним судом Сумської області було прийнято рішення про виселення її та зняття з реєстрації у спірній квартирі. У 2009 році за згодою батька, вона добудувала до спірної квартири кухню з тамбуром, прибрала пічку і провела газопостачання. Відповідно до проведеного будівництва та реконструкції спірної квартири технічна характеристика квартири змінилася. Загальна площа квартири збільшилася на 22,1 м2 за рахунок збудованого в 2009 році тамбуру та кухні-студії. Нею були придбані наступні будівельні матеріали та оплачені наступні послуги будівельників: на виготовлення та встановлення вікон та дверей - 42660 грн., монтаж та придбання сантехнічного обладнання - 44392,75 грн., натяжні стелі - 13000 грн, всього - 125142,26 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01.02.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки матеріалами справи доведено, що дохід, який отримував її батько, не дозволяв зробити ремонтні роботи, тому всі роботи були виконані за її рахунок, що підтверджується розміром її доходу. Вказує, що ремонтні роботи вона виконала зі згоди свого батька, претензій з даного приводу на той час не було. Вказує, що показання свідків не відповідають дійсності, а надана розписка за оплачений товар (натяжні стелі) не є доказом, оскільки в договорі та розписці різняться суми оплати, та містяться незрозумілі реквізити виконавця послуг.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що саме вона під час проживання вкладала власні кошти в ремонт спірної квартири і що це переобладнання та реконструкція проводились нею за згодою батька. Надані позивачкою квитанції, видаткові накладні тощо не можуть свідчити про те, що ці матеріали та роботи придбавались та проводились в спірній квартирі саме позивачкою, яка має і інше житло в користуванні

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що на підставі договору дарування квартири від 10.07.2000 року батьку позивача - ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).

У 2008 році позивач ОСОБА_1 переїхала проживати у вказаній квартирі та 21.08.2008 року зареєструвалась у ній (а.с. 12).

Після розірвання шлюбу з матір'ю позивача - 11.05.2016 року, ОСОБА_3 15.09.2016 року одружився з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2).

21.04.2017 року батько позивача ОСОБА_3 подарував своїй другій дружині ОСОБА_2 вищевказану квартиру (а.с. 16).

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 07.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 останню було виселено з вищевказаної квартири та знято з реєстрації (а.с. 63).

Також, до позовної заяви було долучено копії договорів підряду, рахунків-фактури, квитанцій, товарних чеків на придбання будівельних матеріалів, актів виконаних робіт та інше (а.с. 32-46).

Підставами позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення з відповідача, як власника спірної квартири, вартості проведених нею будівельних робіт, за часи коли квартира належала її батькові і здійснених у період її проживання у даній квартирі.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами у справі докази як на підставі своїх вимог та заперечень, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, належними та допустимими доказами не було доведено обставини того, що у період її проживання у спірній квартирі нею будо здійснено ремонті роботи.

Вказані обставини не були підтверджені як письмовими доказами, наданими позивачем, так і показаннями свідків, допитаних судом першої інстанції.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, правові норми цієї статті визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Представлені позивачем документи щодо укладення нею договорів підряду, понесених нею витрат на придбання будівельних матеріалів і проведення ремонтних робіт, транспортні витрати на доставку будівельних матеріалів в період 2015-2016 роки, вказують що правовідносини з приводу будівництва та реконструкції спірної квартири виникли між нею та батьком, під час коли він був власником квартири, але позовні вимоги нею пред'явлені до нинішнього власника квартира, якій приміщення квартири було подаровано у встановленому законом порядку вже з існуючими переобладнаннями та проведеною реконструкцією.

До батька, як до колишнього власника квартири, коли як стверджує позивач вона понесли витрати, нею вимоги не заявлені. Батько приймав участь у справі як свідок.

Наведені в апеляційній скарзі доводи заявника були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі "Азюковська проти України" ( заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому відповідно ч.6 ст. 19 ЦПК України апеляційний суд визнає її малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко