ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" до ОСОБА_1 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ТОВ "Промпоставка" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Вказували, що 22 вересня 2017 року за допомогою втручання невідомих осіб, з банківського рахунку ТОВ «Промпоставка» в ПАТ КБ «ПриватБанк» на банківську картку відповідача ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк», безпідставно перераховано кошти в загальній сумі 102.400 грн., хоча ТОВ «Промпоставка» ніколи не перебувало з ОСОБА_1 у господарських, цивільно-правових чи трудових відносинах, не укладало з ним ніяких угод. На вимогу ТОВ «Промпоставка», відповідач кошти не повернув.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь безпідставно набуті кошти в розмірі 102.400 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ТОВ «Промпоставка» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Промпоставка» безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 102.400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Промпоставка» судові витрати в розмірі 4.762 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду, в апеляційній скарзі просив, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що банківський рахунок є транзитним, саме банк повинен був перевірити та повернути такі кошти; відповідач коштів не отримував; банківська картка відповідача знаходилась у користуванні його співробітників для проведення розрахунків, в зазначені дати зняття грошових коштів здійснював ОСОБА_2 , що підтверджується фотоматеріалами кримінального провадження ЄРДР за №000327, яке знаходиться в Соборному відділі ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, не підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2017 року з банківського рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк», який належить ТОВ «Промпоставка», на банківську картку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 з банківським рахунком НОМЕР_3 , також відкритим у ПАТ КБ «ПриватБанк», перераховано грошові кошти в загальній сумі 102.400 грн. на господарські потреби.

Кошти перераховані ОСОБА_1 двома платіжними дорученнями, виданими ПАТ КБ «Приватбанк» від 22 вересня 2017 року № 4906 і № 4911 по 51.200 грн. (а.с.7, 8).

Факт перерахування коштів також підтверджується звітом ПАТ КБ «ПриватБанк» про дебітові і кредитові операції по рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «Промпоставка» з 22 вересня 2017 року по 22 вересня 2017 року, з якого видно, що кошти перераховані на банківську картку № НОМЕР_2 , банківський рахунок НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9).

З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01 червня 2018 року №20.1.0.0.0./7-20180531/1024 вбачається, що власником банківської картки з НОМЕР_2 з банківським рахунком НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 . Картка НОМЕР_2 є додатковою до картки НОМЕР_5 , що належить третій особі - ОСОБА_3 (матері відповідача) (а.с.10).

Як видно з банківської виписки про рух коштів по банківській картці відповідача, на картковий рахунок НОМЕР_5 (на додаткову картку відповідача НОМЕР_2 , яка належить його матері ОСОБА_3 ) 22 вересня 2017 року надійшли два перекази грошових коштів по 51.200 грн. (а.с.11).

Судом першої інстанції також встановлено, що ТОВ «Промпоставка» направлена відповідачу вимога листом від 30 січня 2018 року №046 про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 102.400 грн. (а.с.12,13), однак відповідач на вимогу позивача не відреагував, безпідставно отримані кошти не повернув.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу помилково перераховано позивачем на банківський рахунок грошові кошти в сумі 102.400 грн., які відповідач на цей час добровільно не повернув.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Встановивши, що між сторонами будь-яких договірних відносин не існує, відповідач безпідставно набув належні позивачу кошти, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про застосування до виниклих відносин ст.1212 ЦК України, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування статті 1212 ЦК України на увагу не заслуговують.

Посилання апелянта на те, що його картка знаходилась у користуванні його співробітників для проведення розрахунків, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки рахунок, на який надійшли кошти від позивача належить відповідачу, фактичне знаходження картки у інших осіб за волевиявленням відповідача, не звільняє його від обов`язку повернути безпідставно отримані кошти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.