ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7153/18

Головуючий у першій інстанції Мороз К. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/999/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду 07 червня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ фірма «ТехНова», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 73 027,86 грн заподіяної матеріальної шкоди та 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У мотивування заявлених вимог зазначив, що 03 лютого 2018 року у м. Чернігові на залізничному переїзді № ПК8 за участю його транспортного засобу «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_1 та маневрового тепловозу, який виконував маневрові роботи на під`їзних шляхах КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ фірми «ТехНова», сталася ДТП, у результаті якого його автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2018 року було закрито провадження у справі відносно нього про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що свідчить про те, що ДТП сталася з вини складача поїздів ОСОБА_2 , який станом на день скоєння ДТП перебував з відповідачем у трудових відносинах.

Указує, що за висновком експертизи вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля, становить 73 027,86 грн, які у відповідності до ст.ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України підлягають відшкодуванню. Крім того, у зв`язку з описаними подіями він зазнав моральних страждань, оскільки через майже повне знищення автомобіля і неможливість використовувати його за призначенням, був порушений звичайний уклад його життя. Він був вимушений постійно відвідувати державні установи та судові органи для дачі пояснень з приводу ДТП, через що відчував емоційне напруження та хвилювання. Завдану моральну шкоду оцінює у 50 000 грн.

Рішенням від 06 червня 2019 року Новозаводський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ фірма «ТехНова» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, повністю відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надані беззаперечні докази отриманих автомобілем механічних пошкоджень, що унеможливило встановити їх перелік.

Позивач зазначає, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що факт скоєння 03 лютого 2018 року на залізничному переїзді № ПК8 ДТП з участю автомобіля «RENAULT KANGOO», яким він керував, та маневрового тепловозу під керуванням складача поїздів ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, встановлений постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2018 року, якою провадження у справі відносно нього за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто суд при розгляді даної цивільної справи мав би застосувати ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Звертає увагу на те, що посадові обов`язки складача поїздів визначені Інструкцією складача поїздів і його помічника, затвердженої наказом Укрзалізниці № ЦД-0067 398-Ц від 06 листопада 2006 року, зокрема, пунктом 8.2.2.

Наголошує на тому, що судом повністю проігноровані покази свідка ОСОБА_3 , який показав, що під час керування ним маневровим тепловозом та переміщення маневрового состава на під`їзних коліях вагонами вперед він жодних команд зупинити маневровий состав від складача поїзда не отримував, чим підтвердив порушення останнім п.п. «б» п. 8.2.2 Інструкції.

Указує, що суд формально підійшов до розгляду справи, оскільки як на підставу відмови у задоволенні позову послався на те, що у висновку експертного дослідження № 189 дата аварії зазначена 04 лютого 2018 року, хоча жодна зі сторін у судовому засіданні не оспорювала, що ДТП трапилось саме 03 лютого 2018 року, тобто у висновку експерта допущена помилка.

У наданому відзиві представник відповідача, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що позивач, перетинаючи залізничний переїзд № ПК8 по вул. Загородній, порушив правила дорожнього руху, а саме, п.п. 2.3 «б». 12.3, 20.2, 20.3, 20.5. Отже, нехтуючи вказаними правилами, які були вказані і у протоколі про адміністративне правопорушення, позивач не зупинився, у зв`язку з чим і сталася ДТП.

Зазначає, що даний переїзд нерегульований та обладнаний відповідними дорожніми знаками. Відповідно до п. 2.5.2 Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів можливість безпечного проїзду (проходу) через такі переїзди визначається водієм транспортного засобу (пішоходом).

Звертає увагу, що суд дав належну оцінку показам свідка ОСОБА_4 , що був допитаний у адміністративній справі № 751/759/18, якими спростовуються твердження позивача про дотримання ним безпечності руху. Натомість покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які допитувались у ході даної цивільної справи, є різними щодо обставин ДТП, що є свідченням того, що жоден з них взагалі не бачив самого факту ДТП.

Стверджує, що посилання позивача на ст. 1166 ЦК України, як підставу задоволення позову, є хибним, оскільки з юридичної точки зору не встановлено, що працівники товариства діяли (бездіяли) неправомірно та наявна їх вина у скоєнні ДТП, ураховуючи те, що при переміщенні вагонів вперед здійснили всі необхідні дії, передбачені чинними нормативними документами.

Наголошує на недоведеності розміру завданих збитків, встановлених у висновку експертного дослідження від 27 червня 2018 року, у якому датою ДТП зазначено 04 лютого 2018 року, в той час як підставою для звернення ОСОБА_1 до суду став факт ДТП, що відбулась 03 лютого 2018 року. Отже експертом визначався розмір збитку, завданого транспортному засобу позивача внаслідок іншої ДТП. Крім того, перший огляд транспортного засобу експертом був проведений 16 травня 2018 року, а додатковий 04 червня 2018 року, тобто більше ніж через 3,5 місяця після ДТП. Жодних доказів того, яким чином транспортувався транспортний засіб і де він увесь час зберігався, позивачем надано не було, тому і наслідково-причинного зв`язку між ДТП, що сталася 03 лютого 2018 року, та розміром завданого матеріального збитку, у судовому засіданні встановлено не було.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, визначених ст.ст. 76, 77, 80 ЦПК України, про заподіяння йому майнової шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної безпеки 03 лютого 2018 року. Суд зазначив, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 27 червня 2018 року № 189 не підтверджує, що зафіксовані пошкодження автомобіля «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_1 отримані внаслідок ДТП саме 03 лютого 2018 року, оскільки висновком встановлена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля у ДТП 04 лютого 2018 року, а доказів того, що висновок містить описку, позивачем не надано.

Також суд констатував, що матеріали справи про адміністративне правопорушення № 751/759/18 не містять опис пошкоджень транспортного засобу ОСОБА_1 внаслідок ДТП 03 лютого 2018 року, які можуть бути враховані судом. Зазначені пошкодження в схемі ДТП не дають змоги встановити точний перелік пошкоджень, оскільки схема містить загальний опис.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що довіреністю, посвідченою 08 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Чернігівської області Матвієнко О.В., ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_1 на розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобілем «RENAULT KANGOO», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 12-13).

03 лютого 2018 року, о 23 год 00 хв, у м. Чернігові на залізничному переїзді № ПК8 по вул. Загородній сталася ДТП за участю автомобіля «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та тепловоза ТГМ 3Б № 3750, який буксирував залізничні вагони, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За наслідками події відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне порушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за змістом якого останній допустив порушення п.п. 20.2, 20.5 «ґ», 12.3, 2.3 «б» ПДР. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 14-16).

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення акт огляду транспортного засобу «RENAULT KANGOO», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 відсутній. З доданої до протоколу про адміністративне правопорушення схеми ДТП вбачається, що зафіксовано наступні пошкодження транспортного засобу: «значна деформація всього кузову автомобіля» (а.с. 4 зворот адміністративної справи № 751/759/18).

16 травня та 04 червня 2018 року експертом-товарознавцем ОСОБА_7 були складені акти технічного огляду транспортного засобу автомобіля «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_1 із зазначенням опису пошкоджень (а.с. 98-100), а 27 червня 2018 року висновок експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 189, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля пасажирського «RENAULT KANGOO» державний реєстраційний № НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП 04 лютого 2018 року, прийнята рівною його ринковій вартості без урахування пошкоджень, отриманих у ДТП, та станом на дату оцінки 27 червня 2018 року, складає 73 027,86 грн (а.с. 93-97).

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що матеріальні збитки та моральна шкода були заподіяні йому внаслідок ДТП, що сталася 03 лютого 2018 року на залізничному переїзді у м. Чернігові з участю маневрового тепловозу під керуванням працівника відповідача, оскільки його транспортний засіб отримав безліч механічних пошкоджень, через які подальше його використання стало неможливим.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

За змістом ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Під оцінкою висновка судового експерта розуміють процес встановлення достовірності, належності та допустимості висновка, визначення форм і шляхів його використання в доведенні.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволення позову про стягнення з ТОВ фірма «ТехНова» матеріальної та моральної шкоди.

Так, на підтвердження факту заподіяння під час ДТП його транспортному засобу механічних пошкоджень та вартість матеріальних збитків ОСОБА_1 надав складений за його зверненням експертом-автотоварознавцем ОСОБА_7 висновок експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 27 червня 2018 року № 189. Проте даним висновком встановлена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження у ДТП, яка сталася 04 лютого 2018 року. Суд першої інстанції правильно зазначив, що експерту ставились питання щодо визначення розміру збитків в результаті події, що відбулась саме 4, а не 3 лютого 2018 року.

Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду стороною позивача не надано доказів того, що указаний висновок містить описки, хоча сторона відповідача у відзиві на позов у суді першої інстанції наголошувала на указані у висновку невідповідності. Отже експертом, як правильно зазначив районний суд, визначався розмір збитку, завданого транспортному засобу позивача внаслідок іншої ДТП.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на формальний підхід до вирішення спору з боку суду, а також те, що жодна зі сторін у судовому засіданні не оспорювала, що ДТП трапилось саме 03 лютого 2018 року і у висновку експерта допущена помилка, оскільки при прийнятті оспорюваного рішення суд, виходячи з принципу змагальності, оцінював надані сторонами докази та заперечення.

Апеляційний суд погоджується також з доводами сторони відповідача та висновками суду першої інстанції про те, що огляд транспортного засобу одразу після ДТП не проводився, що про свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а зазначені у схемі місця ДТП пошкодження автомобіля носять загальний характер, що унеможливлює визначення точного їх переліку станом на 3 лютого 2018 року. Огляд експертом транспортного засобу позивача, як свідчать матеріали справи, відбувся лише через три місяці після ДТП.

За наявності указаних обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що наданий позивачем на підтвердження розміру спричиненого внаслідок ДТП матеріального збитку висновок експерта від 27 червня 2018 року № 189, не є належним доказом на підтвердження доводів позову щодо розміру матеріального збитку, спричиненого транспортному засобу ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 03 лютого 2018 року.

Апеляційний суд не надає правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги позивача, оскільки вони правового значення для правильного вирішення спору не мають і не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 19 вересня 2019 року.

Головуюча: Судді: