Справа № 639/4002/17
провадження 2/639/85/19
Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.
за участю секретаря- Тущенко Т.В.
учасники справи:
представник позивача- Ореховський О.П.
В обґрунтування позову посилається на те, що 18.09.2016 в м. Харкові по вул. Полтавський шлях, біля буд. № 99 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016 ОСОБА_4 визнано винним у зазначеній ДТП.
Окрім того, позивач зазначає, що внаслідок пошкодження майна йому завдано морально шкоду, оскільки із пошкодженням автомобіля порушився звичний устрій його сім'ї, з'явились незручності щодо пересування, що викликало фізичні та душевні страждання. Розмір нанесеної моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює в 5000,00 грн.
У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_6, який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив задовольнити. Не наполягав на стягненні вартості дослідження в сумі 1500 грн., оскільки не надав підтвердження оплати автотоварознавчого звіту.
18.04.2018 ухвалою суду, за клопотанням відповідача, який не погодився з оцінкою вартості матеріальної шкоди, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу , провадження у справі зупинено.(а.с. 71-72).
Ухвалою сулу від 23.11.2018 поновлено провадження у справі, оскільки 20.11.2018 до суду надійшло повідомлення Харківського НДІ судових експертиз ім.Засл.проф. М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку, у зв'язку з несплатою відповідачем її вартості (а.с. 118).
Суд, вислухавши представника позивача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 18.09.2016 о 08-25 год., сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БАЗ А079.23, державний номер НОМЕР_9 під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля KIA Sportage, державний номер НОМЕР_10 під керуванням ОСОБА_5 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили 31.10.2016, винним у вчиненні даній дорожньо-транспортній пригоді та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_4.(а.с. 8).
У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача та третьої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Таким чином, вина третьої особи ОСОБА_4 в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає.
Автомобіль KIA Sportage, державний номер НОМЕР_3, належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 (а.с. 9).
За змістом ст.ст. 9, 22, 28, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до вимог ст. 12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Різниця між фактичними витратами на відновлення транспортного засобу та розміром страхового відшкодування становить 43 214,09 грн.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.
Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).
Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).
В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
В обґрунтування завдання моральної шкоди позивач зазначає, що така шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, втратою часу на отримання страхового відшкодування. Протягом тривалого часу він був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, що викликало суттєві незручності та впливало на його психологічний стан, порушувало звичайний устрій його сім'ї, у ньогоз'явилось безсоння, головний біль, підвищений тиск, роздратованість.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п. 5 та п. 9 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 було пошкоджено майно позивача, що є одною з підстав для стягнення моральної шкоди, та у зв'язку з чим позивач зазнав певних душевних страждань.
З урахуванням вимог розумності , виваженості та справедливості розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн., підлягає відшкодуванню з відповідача.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Валківське АТП 6341», третя особа-ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: позивач- ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_6, НОМЕР_7, виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.10.1996 року, прож.АДРЕСА_1

Відповідач- Приватне акціонерне товариство «Валківське АТП 16341» ( , м. Валки Харківського району Харківської області, вул.Колгоспна, 2).

3 особа- ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_8, прож. АДРЕСА_2

Повне судове рішення виготовлено 05.02.2019.

СУДДЯ -