Справа № 474/1143/18
Провадження № 2/474/350/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.19року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання Багрін Н.А.

без участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі -позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Толстого,79, смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області.

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку, на підставі договору довічного утримання від 24.11.1995р. У вищевказаному будинку окрім позивача зареєстровані:чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, невістка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідач зареєстрований в будинку по вул. Толстого,79, смт.Врадіївка Миколаївської області. З 2016 року відповідач у даному будинку не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має.

У 2016р. відповідач добровільно змінив своє місце проживання та на даний час невідоме його місце перебування.

У житловому будинку відповідач прописаний як член сім'ї. Враховуючи, що вказана особа понад одного року у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, позивач на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останнього особою, яка втратила право на користування житловим будинком. Оскільки в добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном на власний розсуд.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте 24.01.2019р. звернулася до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте 24.01.2019р. звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі вищевикладеного та враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без участі учасників судового розгляду на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.1995р. позивачу згідно договору довічного утримання року належить житловий будинок по вул.Толстого 79, смт.Врадіївка Миколаївської області. Вказаний договір укладений письмово між позиваем та ОСОБА_7 та нотаріально посвідчений 24.11.1995р., зареєстрований в реєстрі за номером 2333.

Відповідно до будинкової книги та акту обстеження місця проживання мешканців будинку по вул. Толстого,79, смт.Врадіївка Миколаївської області від 05.11.2018р., встановлено, що відповідач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично за місцем своєї реєстрації не проживає та не користується житловим будинком з 2016 року, комунальні платежі не сплачує.

В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше двох років не користуються житловим будинком позивача та відсутній там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, судові витрати, які складаються із судового збору, покладаються на позивача.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком по вул. Толстого,79, смт. Врадіївка, Миколаївської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Фасій