КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/733/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Леонтюк Л.К.

Унікальний №753/3113/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Просило, з урахуванням всіх уточнень, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по кредитному договору №490073051 у сумі: тіло кредиту: 0,00 доларів США; по відсотках: 13 034,41 доларів США, що по курсу НБУ станом на 07 липня 2017 року становить 339 680,74 грн.; по пені за останній календарний рік: 115 726,35 доларів США, що по курсу НБУ станом на 07 липня 2017 року становить 3 015 864,32 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490079842, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 20 508,23 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №490079842-П, за умовами якого поручитель поручався за належне виконання боржником умов укладеного кредитного договору.

Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2009 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором №490079842 від 25 червня 2008 року в сумі: загальна заборгованість 24 875,50 доларів США, яка складається з: 19 977,40 доларів США - за кредитом; 2 174,90 доларів США по відсоткам, 2 723,20 доларів США по пені.

Постановою державного виконавця від 15 липня 2015 року винесеною у виконавчому провадженні №21579341 виконавчий документ був повернутий стягувачу у зв`язку з частковим погашенням заборгованості.

В результаті неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань утворилась заборгованість, яка станом на 07 липня 2017 року становить: тіло кредиту: 0,00 доларів США; по відсотках: 13 034,41 доларів США, що по курсу НБУ станом на 07 липня 2017 року становить 339 680,74 грн.; по пені за останній календарний рік: 115 726,35 доларів США, що по курсу НБУ станом на 07 липня 2017 року становить 3 015 864,32 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 26 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та прийняте нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що цільовим призначенням отриманих від банку коштів було придбання автомобіля «Mitsubishi Lanser», державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно був переданий позивачу у заставу.

Наданий позивачем розрахунок, був необґрунтовано прийнятий за основу судом першої інстанції, оскільки містить нарахування заборгованості за весь період дії кредитного договору, а саме відсотків та пені.

Під час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховану той факт, що на підставі судового наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області з відповідача на користь позивача було достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором та в рахунок погашення звернено стягнення на предмет застави.

Дана обставина предметом дослідження суду першої інстанції не була та правової оцінки погашення заборгованості за рахунок реалізації предмету застави оскаржуване рішення не містить.

Апелянт наполягав, що дії позивача спрямовані на повторне стягнення з нього коштів, що фактично є повторним притягненням до юридичної відповідальності, що заборонено Конституцією України.

Повторне стягнення з апелянта раніше погашеної заборгованості, з огляду на зростаючий курс долара США, є порушенням принципу справедливості та призведе до дисбалансу прав та обов`язків апелянта як споживача кредитних послуг.

Самі по собі умови укладеного між сторонами кредитного договору є несправедливими, з огляду на валюту кредитування, є способом зловживання з боку позивача шляхом покладення всіх існуючих валютних ризиків на відповідача.

Вимоги банку до поручителя також задоволенню не підлягають, з огляду на те, що строк дії кредитного договору визначений до 25 червня 2015 року, будь-яких вимог у визначений положенням ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк банк до поручителя не пред`являв, а тому порука є припиненою, а стягнення незаконним та безпідставним.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили та своїх представників до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490079842, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 20 508,23 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, із терміном повернення до 25 червня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаною угодою 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №490079842-П, за умовами якого поручитель поручався за належне виконання боржником умов укладеного кредитного договору.

У зв`язку із простроченням позичальником сплати чергових платежів банк скористався правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і пунктом 6.1. кредитного договору, у серпні 2009 року звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту та звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості.

Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2009 року, який набрав законної сили, стягнуто заборгованості з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» за кредитом - в розмірі 152 057,98 грн., по процентам - 16 554,24 грн., пені в сумі 20 727,63 грн., а всього 189 339,85 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №490079842 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль MITSUBISHI, LANCER 1.6, 2008 року випуску, колір - синій, державний номер - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , тип легковий седан (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_3 , видане ВРЕР-11, м. Київ, 24 червня 2008 року), що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» з укладенням від імені ОСОБА_1 , угод щодо оплатного відчуження в будь-який спосіб з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, отриманням витягів з державного реєстру прав власності, а також надання ЗАТ «Альфа-Банк» всіх необхідних повноважень для здійснення такого відчуження. (Том 1 а.с.107-108)

На виконання вказаного судового рішення звернуто стягнення на предмет застави, який було реалізовано шляхом продажу за ціною 99 050,52 грн. (Том 1 а.с.68-69)

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ПАТ «Альфа-Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору з червня 2015 року на серпень 2009 року, звернувшись з вимогою про звернення стягнення на предмет застави в рахунок існуючої заборгованості.

Звертаючи до суду з цим позовом, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тіло кредиту, процентам та пені, нарахованими станом на 07 липня 2017 року, тобто після закінчення строку кредитного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правового висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Зі зверненням банку до суду у серпні 2009 року з вимогою про дострокове погашення заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з червня 2015 року на серпень 2009 року.

За таких обставин вимоги про сплату процентів та пені, які нараховані поза межами строку кредитного договору (з серпня 2009 року по липень 2017 року) є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти та пеню припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Таким чином, в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» слід відмовити у зв`язку з безпідставністю таких вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 п. 4 ст. 376 ЦПК України встановлені підстави для скасування рішення суду у зв`язку з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

О.В. Борисова