Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 372/1489/16-ц

провадження № 61-19733св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 16 вересня 2008 року банк і ОСОБА_3 уклали кредитно-заставний договір № К4Н0АК00120840, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 28 561,75 доларів США строком до 13 вересня 2013 року зі сплатою 15 % річних.

З метою забезпечення повернення кредиту позичальник передав у заставу транспортний засіб марки Nissan Tiіda, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, між банком і ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 16 вересня 2008 року № К4Н0АК00120840/1.

Станом на 19 квітня 2016 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 84 397,24 доларів США, в тому числі: 18 448,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 4 616,78 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 248,82 доларів США - заборгованість за комісією, 56 055,22 доларів США - пеня, 9,81 доларів США - штраф (фіксована частина), 4 018,45 доларів США - штраф (відсоткова складова), яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд зробив висновки про недоведеність позовних вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 28 342,02 доларів США, із яких: 18 448,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 4 616,78 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 248,82 доларів США - заборгованість за комісією, 9,81 доларів США - штраф (фіксована частина), 4 018,45 доларів США - штраф (відсоткова складова), а також пеню в розмірі 1 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував рішення доведеністю факту неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором і наявністю непогашеної заборгованості.

Зменшуючи розмір пені, суд виходив із того, що з вини банку не відбулася реалізація заставного майна - транспортного засобу, що є підставою для застосування положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку до поручителя ОСОБА_4, апеляційний суд зробив висновок про те, що її порука є припиненою відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст доводів касаційної скарги

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга позичальника - ОСОБА_3, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що при апеляційному перегляді суд належним чином не врахував тієї обставини, що у 2011 році банк уже звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави у рахунок дострокового погашення кредитного боргу, який був задоволений (справа № 2-2616/11).

Крім того, суд не розглянув його заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Справу № 372/1489/16-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_4 в касаційному порядку не оскаржується, тому в цій частині перегляду не підлягає.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що 16 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 уклали кредитно-заставний договір № К4Н0АК00120840, згідно з умовами якого останньому наданий кредит у сумі 28 561,75 доларів США строком до 13 вересня 2013 року зі сплатою 15 % річних.

Сторони дійшли згоди про те, що розмір щомісячного платежу становить 554,80 доларів США (пункт 17.8 кредитно-заставного договору).

Одним із видів забезпечення повернення кредитних коштів є застава автомобіля марки Nissan Tiіda, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (пункт 17.9 кредитно-заставного договору).

Відповідно до пункту 12.2.6 кредитно-заставного договору, якщо протягом тридцяти днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (однією із подій дефолту, зокрема, є затримання сплати частини наданого кредиту чи відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10 % суми наданого кредиту та інші події, визначені пунктом 12.1 кредитно-заставного договору) останній не усуне подію дефолту, він зобов'язаний повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, відсотки за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов'язання.

У березні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави (справа № 2-2616/11) у рахунок дострокового погашення заборгованості за цим кредитно-заставним договором.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2012 року, вищевказаний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» був задоволений.

Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Nissan Tiіda, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_3, у рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 16 вересня 2008 року № К4Н0АК00120840 станом на 23 жовтня 2010 року в сумі 21 083,66 доларів США (в тому числі: заборгованість за кредитом - 17 975,99 доларів США, заборгованість за відсотками - 1 180,21 доларів США, пеня - 713,86 доларів США, заборгованість за комісією - 269,62 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31 доларів США, штраф (відсоткова складова) - 912,98 доларів США), що еквівалентно 168 106 грн 35 коп.

Визначено спосіб реалізації предмета застави - шляхом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Оскільки позивачеві не вдалося реалізувати предмет застави, він подав до суду даний позов про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором станом на 19 квітня 2016 року в розмірі 84 397,24 доларів США, вважаючи, що правовідносини сторін не припинилися.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, ураховуючи те, що з 21 квітня 2012 року заставний транспортний засіб перебуває у розпорядженні банку, який зволікає з його реалізацією і з указаного моменту до відповідача з будь-якими вимогами не звертався, а також те, що позивач не надав належних розрахунків заборгованості відповідача станом на день передачі заставного автомобіля, зробив висновок про необґрунтованість позову.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет застави фактично не виконане, тобто заборгованість за кредитним договором не погашена, на користь банку з позичальника підлягає стягненню кредитна заборгованість у вищезаявленому розмірі (станом на 19 квітня 2016 року), за виключенням пені, розмір якої повинен бути зменшений на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Саме такі висновки містяться у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Звертаючись у травні 2016 року до суду з даним позовом, банк посилався на наявність у позичальника непогашеної заборгованості за кредитним договором станом на 19 квітня 2016 року у сумі 84 397,24 доларів США, з яких: 18 448,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 4 616,78 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 248,82 доларів США - заборгованість за комісією, 56 055,22 доларів США - пеня, 9,81 доларів США - штраф (фіксована частина), 4 018,45 доларів США - штраф (відсоткова складова).

Використавши право дострокового стягнення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, у 2011 році банк подав до суду позов до відповідача про звернення стягнення на предмет застави у рахунок дострокового погашення кредитної заборгованості, який рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року (з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2012 року) був задоволений.

Ця обставина свідчить про зміну строків виконання зобов'язання.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості нарахування зазначених у ньому сум, у тому числі відсотків за користування кредитом, проводилося після дострокового стягнення кредитного боргу.

При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції належним чином не визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, якими вони регулюються, достовірно не з'ясував розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду, за який нараховані відсотки за користування кредитними коштами, чи відповідає нарахована сума строку кредитування та чи підлягає ця сума стягненню з позичальника, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд, визнаючи вимоги банку обґрунтованими, не розглянув заяву ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки апеляційним судом були допущені вищезазначені порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості підлягає скасуванню з переданням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун В. І. Крат