Ухвала

16 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 191/579/18

провадження № 61-7565ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2010 року задоволено його позовні вимоги, як потерпілого, та стягнуто з

ОСОБА_1 70 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та

18 104,76 грн на відшкодування майнової шкоди.

ОСОБА_1 не виконує рішення суду належним чином протягом тривалого часу, тому є законні підстави для стягнення з нього інфляційних витрат та 3 % річних, що із суми 18 104,76 грн становить 35 713,95 грн за період з 18 грудня 2010 року по 29 травня 2018 року, а також інфляційних витрат та 3 % річних з суми 70 000,00 грн, що становить 134 847,37 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 112 351,48 грн та три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання, що у грошовому вираженні становить 17 105,33 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року визнано справу № 191/579/18 малозначною та розглянуто у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження.

10 квітня 2019 року через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року, при цьому змінити мотивувальну частину рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 191/579/18 є стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 35 713,95 грн та 134 847,37 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутня стала судова практика Верховного Суду в подібних справах щодо застосування статті 625 ЦК України, її поширення на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Така практика міститься у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року № 10-74/0/4-13 та Листі Верховного суду України «Аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», однак оскаржувані судові рішення суперечать зазначеним роз'ясненням.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 також вказує на те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки ОСОБА_1 не має постійного заробітку, оскільки в регіоні, де він проживає, не розвинена економіка; має на утриманні дружину та неповнолітню дитину, батьків пенсійного віку, за якими доглядає; грошові кошти, що підлягають стягненню з ОСОБА_1, використовуються для забезпечення життєдіяльності родини.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і що справа має виняткове значення для учасника справи.

Посилання заявника у касаційній скарзі на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК Україниє безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило