У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 Справа №607/144/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я., відповідача ОСОБА_1, представника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайди А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року про стягнення заборгованості за договором позики, яке ухвалено у цивільній справі №607/144/16-ц, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 314 456,54 грн., яке ухвалено у цивільній справі №607/144/16-ц. В обгрунтування вимог заявник посилається на те, що належне їй нерухоме майно на даний час перебуває під арештом, а сплатити борг за судовим рішенням вона немає можливості, оскільки є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, а чоловік ОСОБА_4 хворіє з 2006 року. Вказала, що як вона, так і її чоловік планують влаштуватися на роботу та погасити борг.

В судовому засіданні заявник заяву підтримала у повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайда А.Б. у судовому засіданні у задоволенні заявив просила відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заява про відстрочку виконання рішення суду до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 стягнуто 314456,54 гривень заборгованості за договором позики від 27.11.2014 року. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3, 2670,46 гривень сплаченого позивачем судового збору. Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в доход держави 474,10 гривень судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 квітня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року - залишено без змін.

29 червня 2017 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області видано виконавчий лист №607/144/16-ц.

10 серпня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області Гайдою А.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/144/16-ц, виданого 29 червня 2017 року.

10 серпня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області Гайдою А.Б. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1

Згідно висновку про вартість майна ПП «ЕКСПЕРТОЦІНКА» (оцінка виконана станом на 18 лютого 2019 року), ринкова вартість арештованого майна - квартири за адресою вул. Бандери, 85/56, м. Тернопіль, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про спадщину від 14.09.2015 року складає 491390 грн.

22 лютого 2019 року державним виконавцем направлено заявку на реалізацію арештованого майна - квартири за адресою вул. Бандери, 85/56, м. Тернопіль до Тернопільської філії ДП «СЕТАМ».

У клопотанні начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області ОСОБА_5 вказано про те, що станом на 05 березня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по виконанню виконавчого листа №607/144/16-ц від 29 червня 2017 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 314456,54 грн. та судовий збір в сумі 2670,46 грн. не виконано.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3,4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо).

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об'єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюється іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні (Шаренок проти України) було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання, судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy). [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Судом не встановлено, а заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження передбачених законом виняткових підстав для відстрочки виконання судового рішення та обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання.

Обставини, на які посилається заявник як підставу для відстрочки виконання рішення суду, не свідчать про наявність достатніх та виключних обставин, які утруднюють виконання рішення суду, що є необхідною умовою для відстрочки виконання.

Судом також враховано, що з часу набрання рішенням суду законної сили пройшло більше двох років, а рішення суду не виконане навіть частково. Відстрочка виконання призведе ще до більш тривалої затримки виконання рішення суду та порушення права ОСОБА_3 на мирне володіння належним їй майном.

Відповідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.17 Закону України" Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», факту існування виняткових обставин, які утруднюють чи роблять неможливим виконання нею рішення суду.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року про стягнення заборгованості за договором позики, яке ухвалено у цивільній справі №607/144/16-ц.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 76, 81, 258-260, п.26 ч.1 ст.353, ст.354, 435 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року про стягнення заборгованості за договором позики, яке ухвалено у цивільній справі №607/144/16-ц - відмовити.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначених строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич