КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5589/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Андрейківа Олега Володимировича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року у складі судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочинів,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (надалі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочинів.

В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами був укладений договір про фінансовий лізинг № 00005966 від 11 жовтня 2012 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу транспортний засіб «Фольцваген Поло», а відповідач зобов'язувався прийняти об'єкт і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Вартість об'єкту лізингу, яка погоджена сторонами, згідно з договором, становить еквівалент 15 078 дол. США.

Між тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у справі № 752/9870/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізинг України» визнано недійсним договір про фінансовий лізинг № 00005966, укладений 11 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 з додатками нього із застосуванням наслідків недійсності правочину; стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг країна» на користь ОСОБА_2 118 851 грн. 67 коп.

На думку позивача, вказаним судовим рішенням його було повернуто у первісний стан, у зв'язку з чим відповідач повинен повернути позивачу новий транспортний засіб «Фольцваген Поло», проте оскільки це зробити неможливо, то відповідач має відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування.

Позивач також зазначав, що об'єкт лізингу було повернуто позивачу лише 11 травня 2016 року, що підтверджується актом державного виконавця про приймання - передавання транспортного засобу, а відповідач користувався автомобілем «Фольцваген Поло» з 22 жовтня 2012 року по 11 травня 2016 року, у зв'язку з чим вартість даного транспортного засобу знизилася та згідно звіту № 152 від 13 червня 2016 року про оцінку ТЗ «Фольцваген Поло» становить 225 182 грн. 66 коп., тобто за курсом НБУ 25,0153 грн. за 1 дол. США, 9 001,80 дол. США.

Посилаючись на те, що за період користування відповідачем автомобілем впродовж понад трьох з половиною років з жовтня 2012 року по травень 2016 року його вартість зменшилася на еквівалент 6 076,20 дол. США, таким чином, для повернення позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного ним майна у вказаному розмірі, що станом на момент відшкодування становить 157 530 грн. 95 коп., позивач просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 157 530 грн. 95 коп. та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Лізинг Україна», посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, помилково вважаючи, що для повернення скаржника у первісний стан з відповідача слід стягнути плату за користування об'єктом лізингу.

Посилаючись також на те, що предметом позовних вимог у справі є відшкодування вартості отриманого відповідачем за недійсним договором по фінансовий лізинг №00005966 від 11 жовтня 2012 року за цінами, що існують на момент такого відшкодування, а не стягнення плати за користування відповідачем об'єктом лізингу як це помилково визначив районний суд, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ТОВ «Порше Лізинг Україна», який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2012 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00005966, невід'ємною частиною якого є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу. Того ж, 11 жовтня 2012 року між сторонами укладено Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. 12 жовтня 2012 року позивач сплатив виставлений відповідачем рахунок №00009617 від 12 жовтня 2012 року на загальну суму 24035 грн. 67 коп. Тоді як, на момент укладення договору лізингу відповідач у власності автомобіля не мав, а придбав його лише 17 жовтня 2012 року відповідно до договору купівлі-продажу №2012/10/17/1, довідка - рахунок видана 18 жовтня 2012 року (а.с.8).

Згідно умов договору позивач отримав на умовах фінансового лізингу від відповідача у строкове платне користування об'єкт лізингу автомобіль лише після його придбання відповідачем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізінг Україна» про захист прав споживача та визнання договору недійсним.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Постановлено визнати Договір про фінансовий лізинг №00005966, укладений 11 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2, недійсним з додатками до нього із застосуванням наслідків недійсності правочину. Стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_2 118 851 грн. 67 коп. (а.с.23-32).

Встановлено, що згідно договору фінансового лізингу № 00005966 від 11 жовтня 2012 року вартість об'єкту лізингу (ТЗ «Фольцваген Поло») становить еквівалент 15078 дол. США, що в перерахунку на національну валюту на день укладення договору складає 489 164 грн. Таким чином, вартість автомобіля на час укладання вищевказаної угоди була саме 489 164 грн.

В матеріалах справи наявна копія звіту № 152 про оцінку транспортного засобу від 13 червня 2016 року, згідно з яким ринкова вартість автомобіля «Фольцваген Поло» станом на 13 червня 2016 року складає 9 001,80 дол. США, що розрахована за курсом НБУ станом на 12 квітня 2018 року і складає 22182 грн. 66 коп. (а.с.35-40).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з відсутності підстав застосування до правовідносин положень ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Положеннями ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його дійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав, який застосовується до відносин зобов'язального характеру.

Між тим, згідно позову та вимог апеляційної скарги, ТОВ «Порше Лізинг Україна», надавши прив'язку вартості нового автомобіля до ціни в доларах США на дату оцінки (15078 дол. США), просить стягнути з відповідача суму в розмірі 157 530 грн. 95 коп. (15078 - 9001,90 = 6 076,20 дол. США), яка розрахована фахівцем як зменшення вартості спірного автомобіля, а не кошти за користування останнім, що передбачено ст. 216 ЦК України.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року визнано договір про фінансовий лізинг № 00005966, укладений 11 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2, недійсним з додатками до нього із застосуванням наслідків недійсності правочину.

При цьому, встановленим є факт повернення на виконання судового рішення автомобіля «Фольцваген Поло» 11 травня 2016 року.

Твердження апеляційної скарги про те, що за період користування відповідачем автомобілем впродовж понад трьох з половиною років з жовтня 2012 року по травень 2016 року його вартість зменшилася на еквівалент 6 076,20 дол. США, таким чином, для повернення позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного ним майна у вказаному розмірі, що станом на момент відшкодування становить 157 530 грн. 95 коп., колегія суддів визнає безпідставним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У всіх випадках визнання тієї чи іншої дії як способу захисту пов'язується із зазначенням в нормативних актах. Спосіб захисту також визначають як конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав і вплив на правопорушника.

Спеціальні норми, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють конкретних заходів захисту порушеного права, а тому особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Враховуючи, що застосування наслідків недійсності правочину було реалізовано в межах судового розгляду справи № 752/9870/15-ц, за результатами якого постановлено рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року, а також доведеність повернення ОСОБА_2 об'єкта лізингу - ТЗ «Фольцваген Поло», колегія суддів не вбачає правових підстав до застосування у виниклих правовідносинах ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Андрейківа Олега Володимировича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: