КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 759/7614/18

провадження № 22-ц/824/4301/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року у складі судді Ул'яновської О.В.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року представник позивача Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування вимог зазначала, що ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву №б/н від 22 серпня 2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Зазначала, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Посилалася на те, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, позивач направив відповідачу, як спадкоємцю ОСОБА_4, лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість, проте, відповідач вимогу не виконав.

У зв'язку з викладеним, представник позивача просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 серпня 2011 року у сумі 7 746,97 грн., яка складається з тіла кредиту - 2 396,37 грн.; процентів за користування кредитом - 5 200,60 грн. та пені - 150,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 24 січня 2019 року представник позивача Литвиненко О.Л. подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, оскільки уважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що вимоги банку є передчасними, оскільки не встановлено коло спадкоємців померлого позичальника.

Уважає, що відповідач є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, до складу якої входять і кредитні зобов'язання, оскільки на час відкриття спадщини відповідачпостійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4

Зазначає, що спадкування зобов'язань відбулося відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовлялася від спадщини у визначений законом строк.

Звертає увагу на те, що суд, відмовляючи у позові, не з'ясував, яке майно отримано спадкоємцями, яка його вартість та чи покриває вартість отриманого майна розмір заборгованості спадкодавця, окрім того, суд не витребував у нотаріальної контори спадкову справу.

Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень на доводи та зміст апеляційної скарги до суду не направила.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи не встановлено коло спадкоємців, що прийняли спадщину, а тому позовні вимоги є передчасними.

Проте, з такими висновками суду колегія не погоджується, оскільки такого висновку суд дійшов не з'ясувавши дійсні обставини спору та без належної оцінки доказів.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_4 22 серпня 2011 року заповнила та підписала анкету-заяву з метою отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 12).

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено ,що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 527, 530, 532, 532 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначав, що ОСОБА_4 отримала за укладеним договором кредит у розмірі 8 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, проте умов договору не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на дату смерті становить 7 746,97 грн. та складається з: 2 396,37 грн. - тіло кредиту, 5 200 грн. - проценти за користування кредитом, 150 грн. - пеня.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження укладення кредитного договору з ОСОБА_4, наявності невиконаного нею зобов'язання станом на день смерті та розміру заборгованості у сумі 7 746,97 грн. позивачем не надано. Зокрема, позивачем не надано доказів відкриття рахунку боржникові, відомостей щодо виду картки, терміну дії картки, що ця картка отримана ОСОБА_4, розміру процентів, передбачених умовами договору для певного виду картки, а також, що вона користувалася кредитними коштами, відсутні виписка з карткового рахунку про рух коштів, Умови і правила та пам'ятка, які б містили підпис позичальника, до того ж заборгованість обрахована станом на 28 листопада 2017 року, в той час як ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Не долучено таких доказів і до апеляційної скарги.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 1231 ЦКУ до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню) за умови, що: 1) судом було прийнято рішення з призначенням певної суми до виплати кредитору; 2) боржник (спадкодавець) не виконав такого рішення суду.

Оскільки спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, нараховані зобов'язання після смерті ОСОБА_4 фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

З матеріалів справи убачається, що банк з вимогою про повернення кредитної заборгованості до ОСОБА_4 за життя останньої не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 16 серпня 2016 року (а.с. 49).

Нормою статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз'яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання спадкодавцем ОСОБА_4 зобов'язань за укладеним нею кредитним договором.

Згідно копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, із заявою про прийняття спадщини 04 жовтня 2016 року звернулася ОСОБА_1, яка проживала разом із померлою за однією адресою. Відомості щодо отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на спадщину відсутні.

Таким чином, спадщину після ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_1, яка свідоцтво про право на спадщину станом на час розгляду справи не отримала. Проте, такі встановлені обставини є достатніми для твердження про відповідальність цього спадкоємця за боргами спадкодавця у разі їх наявності та доведеності.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта).

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов'язанням, а також припинення такого зобов'язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред'явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Абзацом 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

За положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Так, у матеріалах спадкової справи міститься претензія ПАТ КБ «Приватбанк» вих. №SAMDN3427 від 15 березня 2017 року, яка направлена до Дванадцятої київської нотаріальної контори та в якій банк просить, зокрема, включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком.

19 квітня 2017 року Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою направлено вищевказану претензію до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори за належністю, яка отримана 25 квітня 2017 року.

26 квітня 2017 року Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою повідомлено позивача про отримання вказаної претензії та долучення її до матеріалів спадкової справи.

У відповідь на лист ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDN3427 від 10 червня 2017 року Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою повідомлено, що свідоцтва про право власності після смерті ОСОБА_4 не видавалися, роз'яснено, що нотаріальна контора не має права надати інформацію про спадкоємців, проте зазначено про право представника банку ознайомитися з матеріалами спадкової справи у присутності нотаріуса.

Разом з тим, будь-які відомості про ознайомлення представником ПАТ КБ «Приватбанк» з матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, відсутні.

У матеріалах справи міститься лист-претензія за вих. №SAMDN3427 від 21 жовтня 2017 року, адресований спадкоємиці ОСОБА_1, з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4

Разом з тим, з реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів (а.с. 50), наданого позивачем на підтвердження направлення вимоги, убачається, що лист-претензія за вих. №SAMDN3427 було направлено банком 14 червня 2017 року ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_2, яка померлаІНФОРМАЦІЯ_1 року, що не узгоджується з матеріалами справи, оскільки цей лист-претензія датований 21 жовтня 2017 року, а тому він не міг бути відправлений у червні 2017 року.

Окрім того, у реєстрі поштових відправлень-рекомендованих листів, який міститься на аркуші справи 57, зазначено що лист-претензія за тим самим вихідним номером, що і вищезазначений, 28 жовтня 2017 року направлено ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, належних доказів на підтвердження звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з вимогою про погашення кредитної заборгованості стороною позивача не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання листа-претензії саме відповідачем.

З вищезазначеного убачається, що позивач дізнався про смерть боржника, а отже і про день відкриття спадщини 15 березня 2017 року, а з огляду на наявність у матеріалах справи копії листа-претензії, адресованого ОСОБА_1, про те, що саме вона прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4 банк дізнався 21 жовтня 2017 року, проте з позовом до спадкоємця боржника звернувся лише 16 травня 2018 року.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову з підстав того, що на час розгляду справи не встановлено коло спадкоємців, що прийняли спадщину, не звернув уваги на те, що станом на час вирішення справи факт постійного проживання відповідача разом із ОСОБА_4 підтверджувався відмітками у наявних в матеріалах справи копіях паспортів спадкодавця та спадкоємця про місце реєстрації таких осіб, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві ОСОБА_1 з часу її відкриття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не свідчить про неприйняття особою спадщини. Окрім того, місцевим судом не витребувано копію спадкової справи для встановлення фактів та зумовлених ними правовідносин по справі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована разом з останньою за адресою: АДРЕСА_1 та не перевірив чи вступила вона в управління або володіння спадковим майном, що вказує про прийняття нею спадщини.

Внаслідок вищезазначених порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову з підстав не встановлення кола спадкоємців померлого боржника, дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні позову із зазначених підстав.

Отже, за обставин, коли позивач, як кредитор, протягом встановленого статтею 1281 ЦК України строку не пред'явив своїх вимог до спадкоємця боржника, колегія суддів доходить висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» позбавлений права такої вимоги у зв'язку з пропуском встановленого статтею 1281 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до спадкоємця померлого боржника.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення позивачем встановленого статтею 1281 ЦК України строку для пред'явлення вимог до спадкоємця.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус