Справа № 352/2243/18
Провадження № 22-ц/4808/525/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
П О С Т А Н О В А

11 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія «Рона» про визнання договору іпотеки недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тисменицького районного суду від 22 лютого 2019 року, постановлену суддею Гургула В.Б. у м. Тисмениця,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в Тисменицький районний суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія «Рона» про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Компанія «Рона» було укладено Генеральний кредитний договір №06.201-72/025 про здійснення кредитування. Також 17.09.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» на забезпечення виконання зазначеного зобов'язання було підписано іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. за реєстровим № 815. Предметом іпотечного договору було наступне майно: комплекс СТО, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,7000 га з цільовим призначенням: для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування. Пізніше ОСОБА_2 стало відомо, що ТОВ «Компанія «Рона» не виплачувала заборгованості за кредитом, про що йому відомо не було. Зазначав, що ТОВ «Компанія «Рона» та її директор ОСОБА_3 використовуючи власну ділову репутацію, дружні відносини, шляхом обману та зловживання довірою переконали ОСОБА_2 укласти іпотечні договори, вказуючи про їхній формальний характер, швидке виконання кредитних зобов'язань та будь-якої загрози втрати майна. Просив визнати зазначений договір іпотеки недійсним.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 12 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія «Рона» про визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 22 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 передано на розгляд Івано-Франківському міському суду.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що вказана позовна заява по суті стосується права власності на нерухоме майно, оскільки предметом іпотечного договору, що оскаржується є комплекс СТО та земельна ділянка для його обслуговування у АДРЕСА_1. На думку апелянта, позивачі звернулись до суду з позовом про захист їхнього порушеного права власності. Вказує на те, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Підсудність справи за даними правовідносинами, на думку апелянта, визначається за правилом виключної підсудності і підлягає розгляду Тисменицьким районним судом відповідно вимог ч.1 ст.30 ЦПК України.

28 березня 2019 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що в даній справі предметом позову є визнання іпотечного договору недійсним. Можливе рішення у справі жодним чином не буде стосуватися самого нерухомого майна, оскільки інших позовних вимог позивачі не заявляли. Місцезнаходженням одного з відповідачів, ТОВ «Компанія «Руна», є м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушив вимоги правил щодо підсудності та не вірно визначив підсудність Тисменицькому районному суду розгляд справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія «Рона» про визнання договору іпотеки недійсним, так як місцезнаходженням одного з відповідачів - ТОВ «Компанія «Руна», є м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8. Тому даний спір підлягає розгляду Івано-Франківським міським судом.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в Тисменицький районний суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія «Рона» про визнання недійсним договору іпотеки.

Судом установлено, що предметом договору іпотеки від 17.09.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було наступне майно: комплекс СТО, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,7000 га з цільовим призначенням: для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування і позивачі оспорюють правомірність передачі вказаного майна в іпотеку.

Отже спір виник з приводу нерухомого майна, який відповідно ч.1ст.30 ЦПК України підлягає розгляду судом за місцезнаходженням вказаного майна.

Предаючи справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія «Рона» про визнання договору іпотеки недійсним, Тисменицький районний суд зазначених вимог закону не врахував і прийшов помилкового висновку щодо розгляду зазначеної справи Івано-Франківським міським судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 22 лютого 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський