ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/1031/18

провадження № 22-ц/4809/265/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Єгорової С.М., Голованя А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконної бездіяльності та зобов'язання затвердити проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконною відмови Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.03.2018р. №К-2161/0-1729/0/17-18 щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою, та передати їй у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яка знаходиться на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області за межами населеного пункту.

Вимоги обґрунтовано тим, що 06.08.2016 вона звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. За результатами розгляду клопотання Головним управлінням Держгеокадастру в Кіровоградській області виданий наказ від 21.09.2016 № 11-9245/14-16/СГ, відповідно до якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки. На виконання вказаного наказу нею було замовлено та виготовлено відповідний проект землеустрою, який був погоджений у відповідності до ст.186-1 ЗК, підтвердженням чого є висновок експерта державної експертизи від 05.09.2017р. №11590/82-17.

Після чого, 19.09.2017р. на підставі погодженого проекту землеустрою, проведено державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру НОМЕР_2. В подальшому, вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру з заявою про затвердження проекту землеустрою, на що отримала відмову. Після усунення недоліків, ще двічі зверталася із заявами про затвердження проекту землеустрою, на що листом від 06.03.2018р. № К-2161/0-1729/0/17-18 у затвердженні проекту землеустрою відмовлено у зв'язку з тим, що за результатами перевірки поданих матеріалів встановлено, що проект землеустрою, нібито, не відповідає вимогам законів та прийнятих на підставі них нормативно-правових актів.

За таких обставин, вважає, відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою, викладену у листі № К-2161/0-1729/0/17-18 від 06.03.2018р. незаконною, тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій зазначило, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним і підлягає скасуванню.

Відповідач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з'явильсь про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав порушення судом правил предметної юрисдикції.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 21.09.2016р. №11-9245/14-16СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною орієнтованою площею 1,9997 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у запасі Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства (а.с.14).

Розроблений проект землеустрою погоджений експертом державної експертизи і на підставі вказаного проекту землеустрою 19.09.2017 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру - НОМЕР_2, про що свідчить висновок експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №11590/82-17 від 05.09.2017р. та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_3 (а.с.43-44).

Погоджений проект землеустрою позивачем був поданий відповідачу на затвердження та передачу земельної ділянки у власність, однак листом від 06.03.2018 за вих. №К-2161/0-1729/0/17-18 відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що проект не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме: на картографічних матеріалах необхідно нанести межі населеного пункту; матеріали встановлення межових знаків привести у відповідність до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010р. №376 (а.с.47).

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у

власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 -1 ЗК України.

За приписами ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10, 13, 14 ст. 123 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року N 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що:

- положення п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 151 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Його право не було реалізовано внаслідок відмови відповідача в погодженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку судами не встановлено.

Колегія суддів наголошує й на тому, що позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб'єкту владних повноважень, яке перешкоджає йому в оформленні документів на земельну ділянку. Приватний інтерес ОСОБА_1 на час звернення до суду з цим цивільним позовом відсутній.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 536/233/16-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до норм статті 377 ЦПК України: 1) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу ; 2) порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст..377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконної бездіяльності та зобов'язання затвердити проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність, закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІІН НОМЕР_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області () судовий збір сплачений за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1 057 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: А.М. Головань

С.М.Єгорова