Номер провадження: 22-ц/813/5625/19
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Погорєлової С.О.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Калініченко Л.В. 25 березня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

12 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила суд:

- зобов`язати відповідача - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ» виключити із суми заборгованості, що рахується по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого по квартирі АДРЕСА_1 , та виникла за період часу до 22 жовтня 2018 року, суми послуг попередніх власників/споживачів житлово-комунальних послуг у розмірі 4 238, 08 гривень;

- зобов`язати відповідача - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ» не включати заборгованість попередніх власників/споживачів квартири АДРЕСА_1 , що виникла за період часу до 22.10.2018 року в розмірі 4238 гривень 08 копійок до суми послуги ОСОБА_1 в майбутньому та не виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням зазначеної заборгованості;

- зобов`язати відповідача - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ» внести до електронних систем нарахування послуг, які використовуються відповідачем, достовірні дані про нарахування наданих послуг ОСОБА_1 та вилучити з електронних систем Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «ЧЕРЬОМУШКИ» нарахування попередніх власників/споживачів послуг.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 23 жовтня 2018 року вона на підставі проведених електронних торгів придбала однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .

01 листопада 2018 року позивач звернулась до КП ЖКС «Черьомушки» з метою переоформлення особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого по квартирі АДРЕСА_1 , однак, під час звернення дізналась, що за попереднім споживачем житлово-комунальних послуг квартири станом на 01 листопада 2018 р. рахується заборгованість в розмірі 4 238, 08 грн., яка виникла з грудня 2013 року.

ОСОБА_1 зазначала, що на момент придбання квартири їй нічого не було відомо про заборгованість попереднього власника, і жодних зобов`язань щодо сплати такої заборгованості вона на себе не брала.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, судом першої інстанції не було враховано надані позивачкою докази конкретних порушень її прав, а саме: довідку №52 від 21 березня 2019 року, видану відповідачем, згідно якої вбачається, що відповідач, при переоформленні особового рахунку на ім`я позивача, переніс заборгованість попереднього власника квартири в сумі 4 238, 08 гривень, що є, на думку апелянта, незаконним, оскільки вона послуги від відповідача на вказану суму не отримувала.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва від 23 жовтня 2018 року, виданого і посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу у відповідності до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 47 Закону України «Про іпотеку», та на підставі акту державного виконавця про проведенні електронні торги, затвердженого Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеси Головного територіального управління юстиції Одеській області 18 жовтня 2018 року, яке зареєстровано нотаріусом в реєстрі за №1537, стала власником квартири АДРЕСА_1 , яка до цього часу належала ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Дєордієвою І.В., за р. №4413.

На підставі зазначеного свідоцтва, 23 жовтня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 28499883, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №142331557 від 23 жовтня 2018 року.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , з 28 листопада 2007 року належала на праві власності ОСОБА_2 , який і був фактичним споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території до 23 жовтня 2018 року - часу перереєстрації квартири за позивачем - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки КП «ЖКС «Черьомушки» вбачається, що станом на 01 жовтня 2018 року за особовим рахунком НОМЕР_1, відкритим на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , було нараховано заборгованість, зокрема за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 4 238 гривень 08 копійок (а.с.8).

При отриманні зазначеного вище свідоцтва про право власності про борги попереднього власника позивач не знала, до 23 жовтня 2018 року послугами відповідача не користувалась і не була споживачем його послуг.

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач є споживачем послуг підприємства відповідача лише після набуття права власності на зазначену вище квартиру і до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житло-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 9 частина 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, судом вірно встановлено і підтверджено вищенаведеними доказами, що позивач не має жодного відношення до суми заборгованості в розмірі 4 238 грн. 08 копійок за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період до 23 жовтня 2018 року, оскільки власником квартири АДРЕСА_1 , тобто користувачем послуг за зазначеною адресою, позивач стала саме з 23 жовтня 2018 року.

У той же час, як вірно вказано у рішенні суду, статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, з урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про встановлення факту відсутності жодного відношення позивача до заборгованості, зобов`язання виключити заборгованість за житлово-комунальні послуги та відкрити новий особовий рахунок.

Зобов`язання КП «ЖКС «Чорноморський» здійснити перерахунок за особовим рахунком та виключити суму заборгованості попереднього власника за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків.

Крім того, зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з вищезазначених підстав.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було враховано надані позивачкою докази конкретних порушень її прав, а саме: довідку №52 від 21 березня 2019 року, видану відповідачем, згідно якої вбачається, що відповідач, при переоформленні особового рахунку на ім`я позивача, переніс заборгованість попереднього власника квартири в сумі 4 238, 08 гривень, що є, на думку апелянта, незаконним, оскільки вона послуги від відповідача на вказану суму не отримувала.

Так, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлений позивачкою спосіб захисту своїх прав не передбачений законом. Вимога про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії, та зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок оплати за надані комунальні послуги, не враховуючи борг попереднього власника квартири, не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а у цьому випадку таке не мало місце.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду, що позивачем не надано жодного доказу наявності дій з боку відповідачів, які порушують її права, як власника квартири або споживача житлово-комунальних послуг.

Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до відповідача для укладення споживчого договору або наявності вимог до ОСОБА_1 з боку відповідача про стягнення відповідної заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виключити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги попереднього власника є різновидом претензії, яка не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту. У той же час, посилання викладення позивачем у позовній заяві, можуть бути запереченням проти позову у разі пред`явлення до неї позову про стягнення суми заборгованості. Однак, як встановлено судом, таких вимог до неї не заявлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе