Дата документу 15.05.2019 Справа № 311/1567/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/1567/18 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.
провадження № 22-ц/807/1176/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», за участю третіх осіб, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності кредитного договору, визнання недійсними договорів застави та поруки,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року до Василівського районного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності кредитного договору, визнання недійсними договорів застави та поруки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 липня 2007 року між нею та банком був укладений кредитний договір № 07А123-К, відповідно до умов якого банк надав їй кредит на споживчі цілі в розмірі 36 765,00 дол. США зі строком повернення не пізніше 12 липня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних. 13 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 07А123-П-1. Також 13 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 07А123-П-2.

20 травня 2019 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 07А123-К від 13 липня 2007 року, якою було узгоджено кредитні канікули. 19 січня 2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 07А123-К від 13 липня 2007 року, якою було збільшено розмір відсоткової ставки до 13,5% та строк виконання зобов`язання збільшено до 12 липня 2016 року.

19 січня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору поруки № 07А123-П-2, а також 19 січня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору поруки № 07А123-П-2.

В забезпечення виконання зобов`язання 13 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави № 07А123-3, а 19 січня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору застави № 07А123-3 від 13 липня 2007 року.

Позивач зазначала, що банк при укладенні з нею кредитного договору скористався браком знань споживача та, не виконавши вимоги Закону «Про захист прав споживачів» та постанови правління НБУ № 168, не надав їй повної доступної та достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Форма надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кpeдиту повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Банк зобов`язаний був отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, але такого письмового підтвердження вона не надавала.

Вказувала, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашен-ня основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Єдине згадування про графік вказано у п. 4.4 кредитного договору. Сам графік вона не підписувала. Кредитний договір не містить правила, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Отже, всі ці порушення свідчать про те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача.

Під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді зани-жені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів її як позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив

би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному у кредитному договорі.

Вказані обставини підтверджуються висновком економічної експертизи, проведеної на її замовлення.

За результатами дослідження наявних у матеріалах платіжних документів загальний розмір платежів (в тому числі за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), сплачений позичальником станом на 03 квітня 2018 року, підтверджується в сумі 48440,67 дол. США, з яких документально підтверджена сума коштів, сплачена позичальником на виконання умов договору кредиту № 07А123-К від 13 липня 2007 року за період з 13 липня 2007 року по 20 квітня 2011 року, складає 25 254,01 дол. США; сума коштів, внесених позичальником на поточний рахунок № НОМЕР_1 та на поточний рахунок № НОМЕР_2 за період з 24 травня 2011 року по 09 липня 2014 року стано-

вить 23 186,66 дол. США. Таким чином, вона отримала кредит в сумі 36 765 дол. США, а погасила станом на 09 липня 2014р. 48440,67 дол. США, тому вважає, що мається переплата в сумі 11675,67 дол. США, яку банк повинен повернути їй в порядку застосування реституції в разі задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд визнати порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір №

07А123-К від 13 липня 2007 pоку, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , в зв`язку з укладенням його під впливом обману з боку банку; визнати недійсним договір застави № 07А123-3 від 13 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк»; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження автомобілю за договором застави від 13 липня 2007 року; визнати недійсним договір поруки № 07А123-П-1 від 13 липня 2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір поруки № 07А123-П-2 від 13 липня 2007 року укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; застосувати реституцію за наслідками визнання кредитного договору недійсним; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 11675,67 доларів США; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк»» на користь держави судовий збір.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким задовольнити її позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, кожен з яких підтримав свою позицію, представника третьої особи ОСОБА_3 , який підтримав скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 липня 2017 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 07А123-К на купівлю автотранспортного засобу, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит на придбання автомобіля в розмірі 36 765,00 дол. США на строк, що встановлений в умовах кредитного договору, зі строком повернення не пізніше 12 липня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних.

13 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 07А123-П-1.

13 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 07А123-П-2.

20 травня 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 07А123-К від 13 липня 2007 року, якою було узгоджено кредитні канікули.

19 січня 2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до договору кредиту № 07А123-К від 13 липня 2007 року, якою було збільшено розмір відсоткової ставки до 13,5% та строк виконання зобов`язання збільшено до 12 липня 2016 року.

19 січня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки № 07А123-П-2.

19 січня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки № 07А123-П-1.

В забезпечення зиконання зобов`язання 13 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 було укладено договір застави № 07А123-3, а 19 січня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору застави № 07А123-3 від 13 липня 2007 року.

У провадженні Василівського районного суду Запорізької області (головуюча, суддя Пушкарьова С.П.) перебуває цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року зупинено провадження по вказаній цивільній справі, до набрання законної сили судовим рішенням у цій цивільній справі № 2/311/707/2018 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності кредитного договору, визнання недійсними договорів застави та поруки.

ОСОБА_1 було замовлено економічну експертизу, на дослідження якої було поставлено ряд питань для встановлення факту порушення її прав банком щодо надання інформації про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором № 07А123-К від 13 липня 2007 року відповідно базових умов, викладених на момент укладення договору; відповідності розрахованої реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту даним, наведеним в зазначеному договорі, а також щодо встановлення документально обґрунтованого розміру щомісячного платежу (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), відповідно базових умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 07А123-К від 13 липня 2007 року та щодо обґрунтованого нормативного та документально виконаного банком оформлення з надання кредиту по даному кредитному договору.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної економічної експертизи від 16.04.2018 № 2487, за результатами дослідження наявних у матеріалах платіжних докуме-

нтів загальний розмір платежів (в тому числі за кредитом, процентами, комісією, страхо-

вими та іншими платежами), сплачений позичальником станом на 03 квітня 2018 року, підтверджується в сумі 48440,67 дол. США, з яких документально підтверджена сума коштів, сплачена позичальником на виконання умов договору кредиту № 07А123-К від 13 липня 2007 року за період з 13 липня 2007 року по 20 квітня 2011 року складає 25 254,01 дол США; сума коштів, внесених позичальником на поточний рахунок № НОМЕР_1 та на поточний рахунок № НОМЕР_2 за період з 24 травня 2011 року по 09 липня 2014 року складає 23 186,66 дол. США. Отже, на момент існування спору (останній платіж був здійснений 09 липня 2014 року) ОСОБА_1 сплачено банку суму 48 440,67 дол. США, а кредит остання отримала у розмірі 36 765,00 дол. США, тому переплата становить 11675,67 дол. США.

Суд, встановивши вказані обставини, дослідивши висновок експерта як письмовий доказ, дослідивши надані банком детальні описи кредиту, умови кредитного договору, вважав, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не мається, оскільки банком їй під час укладення договору надана повна інформація, яка була їй зрозуміла, на що вказує той факт, що позивач тривалий час виконувала умови кредитного договору, підписувала додаткові угоди. Суд вважав, що висновки експертизи про збільшені значення реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту не є тими підставами, які можуть свідчити про недійсність договору, а лише є підставами для здійснення перерахунку сум за договором. Та відмовлено в позові судом було одночасно з двох підстав: у зв`язку з його необґрунтованістю та у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд не надав оцінки висновку економічної експертизи, лише зазначивши, що вона може бути доказом у іншій цивільній справі. Але саме висновком експерта встановлено, що надана їй перед укладенням кредитного договору інформація була неповною та недостатньою, щоб здійснити свідомий вибір. А тому вважає, що цим висновком доводиться, зокрема, обман з боку банку її як споживача, мотивом якого є отримання банком прихованого додаткового прибутку у вигляді завищеної процентної ставки 23,89 %, в той час як максимальна ставка, узгоджена додатковою угодою становить 13,5 %.

Також вказує, що судом неправильно було визначено момент, з якого слід відраховувати строк позовної давності. Вказує, що про вказані несправедливі умови кредитного договору вона довідалась лише після проведення економічної експертизи, якою і було встановлено вищенаведені порушення з боку банку.

У відзиві на скаргу банк зазначив, що висновок експерта у дослідженні, яке проведено самостійно позивачем не є експертизою, а є лише письмовим доказом у справі. Вважає, що суд правильно визнав, що цей висновок не може свідчити про недійсність кредитного договору. Крім того, вважає його необґрунтованим, оскільки він не містить змістовних відповідей на задані експерту питання.

Також в судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 , крім визнання апеляційної скарги, також зазначив інші обставини, які свідчать, на його думку, про недійсність кредитного договору: договір уклала від імені банку неналежна особа; не надано документів про дозвіл філії здійснювати від імені банку будь-які дії та операції; не відкрито позичальнику поточного рахунку, як це передбачено п. 2.1 кредитного договору; кошти не були видані позичальнику, а були перераховані за рахунком-фактурою як оплата за автомобіль; пунктом 3.3.16 договору передбачена комісія, що є несправедливою умовою договору; банком порушено Державні стандарти щодо оформлення документації, яка має бути прошита та засвідчена печаткою; розрахунок сукупної вартості містить суперечливі положення; порушено ст.. 65 СК України, оскільки не отримана згода ОСОБА_3 як чоловіка позичальника ОСОБА_1 на придбання автомобілю у такий спосіб.

Між тим, колегія, діючи у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги як це передбачено ч. 1 статті 367 ЦПК України, не може перевіряти вказані доводи третьої особи, яка позов не заявляла та апеляційної скарги не подавала, оскільки про такі підстави недійсності кредитного договору не вказувала в позові ОСОБА_1 , а в своїй скарзі апелянт посилається виключно на неврахування висновку експерта як доказу обману з боку банку та безпідставність застосування судом позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

За змістом положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 26 червня 2007 року) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Тобто, вимоги статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (набрали чинності 06 червня 2007 року), зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови протягом 7 років; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту (пункт 1.1.1), розміру процентної ставки (пункт 1.1.1), порядку її нарахування (пункт 2.4), переліку, розміру й бази розрахунку неустойки (стаття 4); періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору.

Враховуючи зміст наведених пунктів кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору обізнана щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

У додатку № 1 до договору ОСОБА_1 було надано розрахунок сукупної вартості кредиту, з яким вона особисто ознайомлена, про що поставила свій підпис під ним ( а.с. 12).

Таким чином, позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним.

Також за матеріалами справи колегією встановлено, що позивач двічі укладала з банком додаткові угоди до кредитного договору, якими як відстрочувалась сплата тіла кредиту строком на півроку, такі і збільшувалась процентна ставка і термін кредитування.

До вказаних додаткових угод банком в обов`язковому порядку надавався детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які підписані ОСОБА_1 ( а.с. 13-16).

Крім вказаної інформації банком зазначалось, що розрахунок платежів позичальника в частині погашення кредиту та відсотків здійснено з розрахунку максимально можливих термінів. Розрахунок відсотків здійснено, виходячи з кількості календарних днів між датами погашення.

Отже, відомості про реальну процентну ставку і абсолютне значення подорожчання кредиту надавались позичальнику, та дотримання визначеного значення прив`язується до своєчасності сплати позичальником щомісячного платежу, у іншому випадку відбувається прострочення, що збільшує заборгованість за тілом кредиту порівняно з щомісячним значенням, а відтак, і суму нарахованих процентів.

Тому суд правильно визнав, що встановлені висновком експерта, який може бути ли-

ше письмовим доказом у цивільній справі, як складений на підставі заяви позивача, значення реальної процентної ставки не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, а мають враховуватись при розгляді іншої справи щодо наявності або відсутності заборгованості та її розміру.

Відповідна правова позиція викладена в постанові ВС від 12 грудня 2018р. у справі № 444/484/15-ц.

Що стосується позовної давності, то суд безпідставно застосував її, оскільки визнав по суті необґрунтованими вимоги позивача, в той час як інститут позовної давності застосовується у тому випадку, коли вимоги позову є обґрунтованими. Тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а рішення зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України шляхом виключення як підстави відмови в позові пропуск позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2018 року у цій справі змінити, виключивши зайве посилання суду на пропуск позивачем строку позовної давності як підстави для відмови в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 травня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.