Номер провадження: 22-ц/813/4807/19
Номер справи місцевого суду: 523/1795/19
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Малиновського О.М., повний текст складено 27 лютого 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2012 року сторони перебувають у шлюбі.

За час спільного проживання у них народився син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились.

З моменту припинення шлюбних відносин, дитина проживає разом з позивачем за її адресою.

Дитина повністю перебуває на утриманні позивача, участі в утриманні дитини відповідач не бере, чим порушує свій батьківський обов`язок.

Дитина потребує лікування дорогими медичними препаратами, зайняття з психологом, логопедом, а також ЛФК.

За таких підстав, позивачка просила з урахуванням майнового стану відповідача стягнути на її користь на утримання сина ОСОБА_6 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси 27 лютого 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 15000 гривень, щомісячно, проте не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2019 року до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

ОСОБА_3 не погоджуючись з рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, постановите нове, яким визначити аліменти у розмірі 1000 гривень.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд при вирішенні справи не дослідив та не з`ясував розмір середньомісячного доходу відповідача, його матеріальне становище, прийнявши лише його заяву про визнання позову, без з`ясування того, чи знає відповідач про розмір заявлених аліментів, також судом не враховано встановлений прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Крім того, як зазначає ОСОБА_3 , судом не було з`ясовано реальні витрати на утримання дитини.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено витрати на лікування дитини, встановлено матеріальний стан позивача та відповідача, а також судом прийнято до уваги, що відповідач повністю визнав позовні вимоги.

Однак, з таким висновком суду колегія судді погоджується не в повній мірі з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 84 СК України) і виплачуються щомісячно.

Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 10)

ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає неповнолітній син ОСОБА_6 (а.с. 15).

ОСОБА_11 не працює та з 28.08.2018 року перебуває на обліку в центрі зайнятості, що підтверджується довідкою від 25.01.2019 року виданою Центром Зайнятості Суворовського району (а.с. 14).

ОСОБА_11 в позові зазначає, що відповідач не надає допомоги на утримання сина, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 гривень щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Натомість ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі по 1000 грн. щомісячно. На його думку зазначена сума враховує його матеріальне становище, а також відповідає необхідному та достатньому розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відповідача утримувати свою дитину та вважає обґрунтованим висновок щодо присудження коштів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, позивачем в порушення вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України не надано до суду доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини саме у такому розмірі.

Визначаючи аліменти у розмірі 15000 гривень, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач у справі не має постійного місця роботи, а відповідно до контрактів про працевлаштування на іноземному судні на посаді помічника кондитера, він працював з 05.11.2017 року по 09.05.2018 року та з 14.07.2018 року по 08.01.2019 року, однак, як зазначає сам відповідач у апеляційній скарзі на зараз він не працює, та такого доходу, який би дав йому можливість сплачувати аліменти у такому розмірі він не отримує, стягнутий розмір аліментів значно більший ніж мінімально визначений законом на дитину (а.с. 18-23).

Однак доказів про розмір отриманих доходів після звернення позивачкою до суду не надано.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову прийняв до уваги визнання позову ОСОБА_3 , однак поза увагою суду залишилась та обставина, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем.

Колегія суддів вважає розмір аліментів завищеним, та враховуючи обставини, які входять до предмета доказування (статті 182, 184 СК України), інтереси дитини, встановлення інших обставини, зокрема відсутність у відповідача офіційного працевлаштування і постійного доходу, встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено: з 1 січня 2019 р. - 2 027 гривень, з 1 липня 2019 р. - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень.

Разом з тим, враховуючи те, щовідповідач працевлаштований не на постійній основі, отримує заробітну плату нерегулярно, має нерегулярний дохід, є працездатною особою, не є інвалідом, доказів того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки та/або діти від іншого шлюбу останнім не надано та матеріали справи не містять, також з урахуванням того, що позивачка перебуває на обліку в центрі зайнятості, колегія суддів з урахуванням викладених обставин керуючись принципами розумності і справедливості, врахувавши стан здоров`я та матеріальне становище дитини, вважає за необхідним визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання дитини у розмірі 2000 гривень щомісячно.

Аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини та не ставлять у скрутне становище платника аліментів.

При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Доводи позивачки, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 потребує постійного лікування дорогими лікарськими препаратами, роботі з психологом та логопедом, індивідуальних занять ЛФК, що потребує додаткових витрат, колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Проте позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у даній справі позивачем не заявлені.

З урахування викладених обставин рішення суду в частині визначення розміру аліментів підлягає зміні.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (іпн. НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, проте не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2019 року до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року .

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець