У Х В А Л А

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 203/2479/17

провадження № 61-7469 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ :

10 липня 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до ОСОБА_1 з цим позовом та просило застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути грошові кошти (відшкодування за користування майном різниці його вартості у розмірі 183 882,47 грн, еквівалент якої в іноземній валюті становить 7 063,95 доларів США з підстав застосування наслідків недійсності правочину).

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 05 серпня 2013 року між сторонами у справі було укладено договір лізингу за умовами якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідачці транспортний засіб, відповідачка в свою чергу зобов'язалась прийняти автомобіль та сплатити суму коштів на загальну суму, що становить еквівалент 19 035,00 дол. США. Рішенням суду була встановлена нікчемність укладеного між сторонами договору. За час користування відповідачкою автомобілем значно знизилась його ціна у зв'язку із його експлуатацією та численними пошкодженнями. Ринкова вартість автомобіля станом на 21 січня 2016 року становить 11 971,05 дол. США. Таким чином після користування відповідачкою автомобілем його вартість зменшилась на 7 063,95 дол. США. Для того, щоб повернути права позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість майна. На підставі наведеного ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило суд застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідачки 183 882,47 грн, що еквівалентно 7 063,95 дол. США, а також стягнути з неї судові витрати у цій справі.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» та просила застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути грошові кошти з ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1, з урахуванням її доповнень мотивована тим, що, що 05 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір лізингу за умовами якого відповідач за зустрічним позовом зобов'язався передати їй у розпорядження транспортний засіб, а вона зобов'язалась в свою чергу прийняти транспортний засіб та сплатити суму коштів в розмірі 19 035,00 дол. США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 2 885,25 дол. США. Судовим рішенням від 03 березня 2017 року була встановлена нікчемність договору лізингу. З моменту підписання договору і по день подання зустрічного позову позивачем було сплачено авансовий платіж в сумі 75 590,12 грн, що еквіваленто 2 855,25 дол. США, та в період з 05 серпня 2013 року по 04 червень 2015 рік позивачем також здійснювались платежі за договором на загальну суму 230 779,52 грн, що еквівалентно 8 716,20 дол. США. За договором лізингу усі платежі сплачувались у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту в доларах США. На підставі наведених доводів, просила застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти в розмірі 306 369,64 грн, що еквівалентно 11 571,45 дол. США та судові витрати у справі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 січня 2018 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення грошових коштів та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення грошових коштів - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» суд першої інстанції з висновками, якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем за первісним позовом обраний невірний спосіб захисту його прав, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає (відповідно до статей 216, 628, 806 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо вимог за зустрічним позовом суд першої інстанції з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 - позивачем за зустрічним позовом були надані документи щодо сплати відповідачу коштів, проте із вказаних документів неможливо встановити, що саме було платою за користування автомобілем, а що - внеском з метою набуття в подальшому права власності на автомобіль. А отже, дійшов висновку, що оскільки встановити, які суми були сплачені ОСОБА_1 - позивачем за зустрічним позовом за користування автомобілем а які, як внески для набуття права власності на нього, неможливо, тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

09 квітня 2019 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження цих судових рішень.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме незастосування судами першої та апеляційної інстанції реституції, яка передбачає повернення сторін у стан, який існував до укладення недійсного правочину (у відповідно до статей 216, 626, 632, 806 ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Крім того, заявник просить поновити пропущений ними строк на касаційне оскарження судових рішень з тих підстав, що постанову суду апеляційної інстанції від 20 лютого 2019 року ними було отримано 11 березня 2019 року, що підтверджується копію конверта до рекомендованого повідомлення № 845.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, клопотання ТОВ «Порше Лізинг України» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень підлягає до задоволення.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи, визначеними правовідносинами та предметом позову у розмірі 183 882,47 грн, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалили рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводикасаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» строк на касаційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 січня 2018 року та постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко