ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/622/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року,

встановив:

У липні 2015 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ «Укрсиббанк» зазначило, що 2 листопада 2006 року між ним і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач надав останній кредит у розмірі 90 000 доларів США на строк до 2 листопада 2017 року під 12,3% річних. На підставі додаткової угоди №1 від 2 лютого 2009 року сторони змінили кінцевий термін повернення кредиту на 2 листопада 2021 року. ОСОБА_4 зобов'язалася повернути кредит і сплатити банку проценти щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 960 доларів США. За договором поруки від 2 листопада 2006 року ОСОБА_5 поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 обов'язків з повернення кредиту, сплати процентів і пені. ОСОБА_4 не виконала взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого банк вправі достроково стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30 червня 2015 року складається з 55 086 доларів 89 центів США неповернутого кредиту, 1 461 долара 70 центів США процентів, 24 096 грн 40 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 2 824 грн 67 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів.

За таких обставин АТ «Укрсиббанк» просило суд стягнути з солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь 56 548 доларів 59 центів США та 26 921 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором.

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до АТ «Укрсиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним.

ОСОБА_4 зазначила, що 2 листопада 2006 року сторони уклали кредитний договір, який включає несправедливі умови, а при його укладенні АТ «Укрсиббанк» не довів позивачеві інформацію про основні умови кредитування та валютні ризики. Оспорюваний правочин не відповідає вимогам Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-ХІІ), вчинений нею під впливом обману та є недійсним в силу ст. 230 ЦК України.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4 просила суд визнати договір про надання споживчого кредиту №0 від 2 листопада 2006 року, укладений між нею та АТ «Укрсиббанк», недійсним.

Ці позови прийняті судом першої інстанції до спільного розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 листопада 2006 року в розмірі 56 548 доларів 59 центів США, що еквівалентно 1 589 015 грн 37 коп., з яких: 49 900 доларів 64 центи США - заборгованість по кредиту строкова; 5 186 доларів 25 центів США - заборгованість по кредиту прострочена; 612 доларів 19 центів США - заборгованість по процентам строкова; 849 доларів 51 цент США - заборгованість по процентам прострочена, - а також пеню в розмірі 26 921 грн 07 коп. В зустрічному позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що укладений між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_4 кредитний договір відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, а остання не виконала зобов'язання за цим договором, внаслідок чого з відповідачів на користь банку підлягає стягненню вказана заборгованість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а її зустрічні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір сторін не містить ряд істотних умов, а при його укладенні банк не довів ОСОБА_4 інформацію про основні умови кредитування. Ці обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Крім того, всупереч ч. 3 ст. 551 ЦК України суд не вирішив питання про зменшення розміру пені.

АТ «Укрсиббанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_5 не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 2 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який у подальшому змінив свою назву на АТ «Укрсиббанк», і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - кредитний договір), за яким банк надав останній кредит у розмірі 90 000 доларів США на строк до 2 листопада 2017 року під 12,3% річних (п.п. 1.1, 1.2.2, 1.3.1 кредитного договору).

ОСОБА_4 зобов'язалася повернути кредит частинами згідно графіка погашення кредиту та сплатити банку проценти щомісячними платежами. Строк сплати процентів встановлено з 1-го по 10-е число (включно) місяця, наступного за тим, за який будуть нараховані проценти (п.п. 1.2.2, 1.3.4 кредитного договору).

У п.п. 4.6, 5.5, 7.3, 11.1 кредитного договору сторони визначили, що у разі порушення позичальником термінів повернення кредиту та сплати процентів більше ніж на один місяць банк вправі вимагати від ОСОБА_4 дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати нарахованих процентів. При цьому термін повернення кредиту є таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником від банку повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту та неусунення ним порушень умов кредитного договору протягом 31 календарного дня з дати одержання вказаного повідомлення (вимоги). У випадку неотримання ОСОБА_4 цього повідомлення (вимоги) з будь-яких підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення його банком термін повернення кредиту є таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення банком позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Крім того, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів ОСОБА_4 мала сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені (п. 7.1 кредитного договору).

2 лютого 2009 року АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_4 уклали додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту, якими змінили термін кредитування на 2 листопада 2021 року, визначили розмір щомісячного ануїтетного платежу в сумі 960 доларів США та строк його сплати - 2 число кожного календарного місяця строку кредитування.

Виконання ОСОБА_4 грошового зобов'язання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_5 За умовами договору поруки від 2 листопада 2006 року останній поручилися перед АТ «Укрсиббанк» за виконання ОСОБА_4 обов'язку з повернення кредиту, сплати процентів і пені. У випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель мали відповідати перед банком як солідарні боржники.

З січня 2015 року ОСОБА_4 не виконує грошове зобов'язання за кредитним договором.

Станом на 30 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 56 548 доларів 59 центів США, з яких 55 086 доларів 89 центів США - неповернутий кредит і 1 461 долар 70 центів США - проценти. Також банком нараховано 26 921 грн 07 коп. пені, що складається з 24 096 грн 40 коп. пені за прострочення сплати кредиту та 2 824 грн 67 коп. пені за прострочення сплати процентів.

17 березня 2015 року АТ «Укрсиббанк» направило ОСОБА_4 письмову вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів у випадку неусунення нею порушень умов кредитного договору на 32 день з дати одержання цього повідомлення (20 березня 2015 року). Термін повернення ОСОБА_4 кредиту настав 21 квітня 2015 року.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону №1023-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ).

Як передбачено ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Із ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону №1023-ХІІ слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що укладений між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_4 кредитний договір містить встановлені законом реквізити, а сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, які визначають суть кредитних правовідносин. Перед укладенням договору банк надав ОСОБА_4 усю інформацію, визначну ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, про що сторони засвідчили у п. 9.13 кредитного договору.

При цьому у справі відсутні докази того, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови та ввів ОСОБА_4 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а остання уклала цей правочин під впливом обману.

Висновок судово-економічної експертизи (т. 2 а.с. 79-112) достовірно не вказує на ці обставини.

Посилання ОСОБА_4 на невідповідність кредитного договору вимогам Закону №1023-ХІІ та наявність дефекту волі, що мав місце під час укладення нею кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам справи.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що зустрічний позов ОСОБА_4 є необґрунтованим.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_4 не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого АТ «Укрсиббанк» вправі вимагати від неї повернення кредиту, сплати процентів і пені.

Умови кредитно договору (т. 1 а.с. 6-21), виписка по рахунку (т. 1 а.с. 146-191), платіжні документи (т. 1 а.с. 218-247, т. 2 а.с. 1-53) і розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 26-42) є зрозумілими та достатніми для висновку, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором виникла вищевказана заборгованість. Розмір цієї заборгованості ОСОБА_4 не спростований.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів на користь банку, склав 26 921 грн 07 коп. Він значно менший розміру заборгованості за основним зобов'язанням, на яку нарахована неустойка (еквівалент - 1 589 015 грн 37 коп.).

Отже у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру неустойки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27