ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1034/19 Справа № 202/6498/17 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги обслуговуючого кооператива "Житлово-будівельний кооператив №221" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року у справі за позовом обслуговуючого кооператива "Житлово-будівельний кооператив №221" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні місцями загального користування, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив №221" (далі - ОК "ЖБК №221") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні місцями загального користування, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 самовільно, не маючи відповідних документів, без попереднього узгодження з іншими співмешканцями будинку, встановив перегородку з цегли та двері на місці загального користування, сходинковій клітині між 2 та 3 поверхами в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1.

Вказували, що з метою досудового врегулювання спору, ними було направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення перешкод, яка залишена без реагування та належного виконання.

Посилаючись на те, що крім іншого, розташування комори в місці загального користування з частковим блокуванням вікна, яка є засобом пожежної безпеки, виконано з порушенням Державно-будівельних норм, Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій та порушує правила пожежної безпеки, а тому просили суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні місцями загального користування, площадкою між другим та третім поверхами другого під'їзду в багатоквартирному будинку в АДРЕСА_1 шляхом приведення такої площадки в первинний стан і розібрання встановленої додаткової цегельної перегородки і дверей.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року позовні вимоги ОК "ЖБК №221" залишені без задоволення.

В апеляційні скарзі позивач ОК "ЖБК №221", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно залишив позов без задоволення, не взяв до уваги що він цілком обґрунтований, а протиправні дії ОСОБА_1 порушують вимоги закону.

05 лютого 2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОК "ЖБК №221", в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначаючи, що перегородка була встановлена ним зі згоди співвласників квартир.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з подальшим задоволенням позову з наступних підстав підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОК «ЖБК №221» знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.58).

У під'їзді АДРЕСА_1 між 2 та 3 поверхами без згоди мешканців будинку було зведено перегородку із цегли з дверима (а.с.8,12).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності та зазначав, що позивачем не надано доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинене порушене право та з яких підстав.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, та згідно із Конституцією України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

За змістом зазначеного висновку, будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому.

Згідно статті 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до висновків, викладених у наведеному вище рішенні Конституційного Суду України, правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

При цьому згідно пункту 4 вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення.

Положеннями статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2017 року комісія ОК "ЖБК № 221" склала акт №012/17, з тексту якого вбачається, що було зафіксоване порушення прав власників квартир у корпусі АДРЕСА_1.

Порушення прав власників квартир полягло в тому, що ОСОБА_1 самовільно, не маючи відповідних документів, без попереднього узгодження з іншими співмешканцями будинку, встановив перегородку з цегли та двері на місці загального користування, сходинковій клітині між 2 та 3 поверхами в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 (а.с.12).

Також в матеріалах справи міститься підписи власників квартир №35,60,54,50,47,51,48,52,53,43,45,46 стосовно незаконного будівництва у їхньому під'їзді (а.с.8,62).

Також є копії заяв, адресованих голові ОК "ЖБК №221", стосовно наявності самочинного будівництва у місці загального користування (а.с.63,64,65).

Колегія суддів звертає увагу на те, що до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надав копію заяви, з якої вбачається, що мешканці 6 квартир не заперечують проти будівництва комори на межповерховому просторі, 4 квартири є орендованими, втім дана заява не може слугувати підставою для відхилення доводів апеляційної скарги (а.с.100).

Колегія суддів звертає увагу на те, що власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов'язки. Це конституційне положення пов'язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Згідно з пунктами 1.4.1, 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 перепланування дозволяється робити лише після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу&nbsp;місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Доказів того, що встановлення спірної цегляної перегородки і дверей, що становить собою комору, у під'їзді погоджувалось у передбаченому законом порядку, матеріали справи не містять.

Колегія суддів також звертає увагу, що діями ОСОБА_1 порушено низку Державних будівельних норм України, а також пункти Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417.

Перевіривши вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення не може бути визнане законним та обґрунтованим, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОК «ЖБК №221» судові витрати в розмірі 4.000 грн., сплачені ними за подачу позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обслуговуючого кооператива "Житлово-будівельний кооператив №221" задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов обслуговуючого кооператива "Житлово-будівельний кооператив №221" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні місцями загального користування задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні місцями загального користування, площадкою між другим та третім поверхами другого під'їзду в багатоквартирному домі у АДРЕСА_1, шляхом приведення площадки у первинний стан і розібрання встановленої додаткової цегельної перегородки і дверей.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь обслуговуючого кооператива "Житлово-будівельний кооператив №221" судові витрати в розмірі 4.000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.