КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/14410/18

номер провадження: 22-ц/824/709/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у складі судді Шевченко Т.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «АСК «Інго Україна», третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України, про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «АСК «Інго Україна» (далі - ПрАТ «АСК «Інго Україна»), третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14 листопада 2018 року, просив стягнути з відповідача на свою користь 6 482 грн 40 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту звільнення по день фактичного розрахунку у розмірі 671 грн 80 коп. за кожен день затримки.

Позовна заява мотивована тим, що з 2009 року по 2018 рік він, ОСОБА_1, працював у ПрАТ «АСК «Інго Україна» в управлінні врегулювання збитків та ризик-аудиту. Під час роботи у відповідача йому стало відомо, що ПрАТ «АСК Інго Україна» застрахувало його на підставі договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я) №.17 від 01 травня 2017 року без його згоди. Вказував, що з січня 2016 року відповідач систематично не доплачував йому заробітну плату, посилаючись на відрахування по неіснуючому договору добровільного медичного страхування. Позивач зазначав, що вказаний договір добровільного медичного страхування він не підписував, згоди на відрахування коштів з його заробітної плати відповідачу не надавав.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року зупинено провадження у даній справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «АСК «Інго Україна», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України, Генеральна прокуратура України, Офіс великих платників податків державної фіскальної служби, Головне управління держпраці у Київській області, про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування, що знаходиться в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у даній справі, оскільки підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стала невиплата відповідачем заробітної плати позивачу в повному обсязі. Предметом спору у даній справі є стягнення недоплаченої відповідачем заробітної плати позивачу, а тому вважає, що справа за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я), яка знаходиться в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва, не перешкоджає вирішенню судом даної справи.

Відповідач ПрАТ «АСК «Інго Україна» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано зупинив провадження у даній справі до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я). Вказує, що в апеляційній скарзі не наведено обставин, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у даній справі. Просить апеляційну скаргу залиши без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 ч.1 ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.6 ч.2 ст.251 ЦПК України й виходив із того, що розгляд даної цивільної справи, предметом якої є стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, неможливий до остаточного вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «АСК «Інго Україна», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України, Генеральна прокуратура України, Офіс великих платників податків державної фіскальної служби, Головне управління держпраці у Київській області, про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я), укладеного між сторонами у справі. Суд зазначив, що цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я), що знаходиться в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва, стосується основної підстави, на якій ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 в даній справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У пункті 33 (абз.4) постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв'язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «АСК «Інго Україна», третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14 листопада 2018 року, просив стягнути з відповідача на свою користь 6 482 грн 40 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту звільнення по день фактичного розрахунку у розмірі 671 грн 80 коп. за кожен день затримки.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «АСК «Інго Україна», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України, Генеральна прокуратура України, Офіс великих платників податків державної фіскальної служби, Головне управління держпраці у Київській області, про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я) №.17 від 01 травня 2017 року.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов'язки, поки ця презумпція не буде спростована.

Відповідно до частин 2 та 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що від вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування залежить правильність та об'єктивність вирішення справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки даний позов обґрунтований тим, що відповідач з січня 2016 року систематично не доплачував позивачу заробітну плату у зв'язку з відрахуваннями по договору добровільного медичного страхування, який, як стверджує позивач, він не підписував та згоди на відрахування коштів з його заробітної плати відповідачу не надавав.

Отже, факти, встановлені у справі за позовом ОСОБА_1про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування, будуть мати значення для даної справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При цьому, колегія суддів враховує, що оскільки недійсність договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я)не є предметом спору у даній справі, то суд не має можливості оцінити доводи позивача про незаконне проведення відрахувань із його заробітної плати на підставі недійсного договору, так як це буде суперечити положенням ст.13 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість прийняття рішення у даній справі до остаточного вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «АСК «Інго Україна», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України, Генеральна прокуратура України, Офіс великих платників податків державної фіскальної служби, Головне управління держпраці у Київській області, про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я), укладеного між сторонами у справі та, правильно зупинив провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що справа за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору добровільного медичного страхування, яка знаходиться в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва, не перешкоджає вирішенню судом даної справи, предметом спору якої є стягнення недоплаченої відповідачем заробітної плати позивачу, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Таким чином ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: