П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-6646 Головуючий у1-й інстанції - Коренюк А. М.

Унікальний №753/23179/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної виконавчої служби України, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу державної влади,-

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до Держави Україна в особі Державної виконавчої служби України, Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, ГУ ДКС України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 194 952 грн. 58 коп. та завданої на протязі 14 календарних років моральної шкоди, оціненої ним у розмірі 33 000 000 грн. Шкода завдана у зв`язку з неправомірною бездіяльністю ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві по чотирьом виконавчим листам. Виданим Дарницьким районним судом м. Києва № 2-30 від 07 травня 2004 року на підставі рішення цього суду від 26 серпня 2003 року по справі за його позовом до ТОВ "Компанія Інкомед", третя особа - ОСОБА_4, про зміну формулювання в наказі про звільнення, зобов`язання видати трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі та за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, всього - 25 273 грн. 94 коп. Виданим Дарницьким районним судом м. Києва 2-557 від 22 травня 2014 року по справі за його позовом до ТОВ "Компанія Інкомед", третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, всього - 169 678 грн. 64 коп. на підставі рішення, яке набуло чинності 14 серпня 2014 року, які також не виконуються на протязі чотирьох років, та численними (усними та письмовими) зверненнями з цього приводу до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (ВДВС Дарницького районного управління юстиції в м. Києві).

Позовні вимоги обґрунтовані таким. 26 серпня 2003 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалене рішення (набуло законної сили 22 жовтня 2003 року) у цивільній справі про захист трудових прав позивача. На виконання вказаного рішення видано чотири виконавчих листи: про зобов`язання видати трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення суми коштів за час вимушеного прогулу, стягнення суми коштів на відшкодування моральної шкоди. Проте Дарницьким РВ ДВС м. Київ ГГТУЮ у м. Києві рішення суду у примусовому порядку не виконується протягом більше ніж 14 років. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року, яка набула законної сили, бездіяльність ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві по чотирьом виконавчим листам та по його чотирьом зверненням з цього приводу визнана неправомірною. Окрім того, рішення, яке набуло чинності 14 серпня 2014 року й звернуто до виконання, також не виконуються на протязі чотирьох років по виконавчими листами, виданими Дарницьким районним судом м. Києва 2-557 від 22 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Компанія Інкомед", третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, всього - 169 678 грн. 64 коп.

Позивач, посилаючись на невиконання рішення суду протягом тривалого часу, зазначає про неможливість ним реалізувати свої трудові права (працевлаштуватись) унаслідок невидачі йому трудової книжки, втрату ним своєї ділової репутації та професійних здібностей, що в свою чергу також спричинило настання негативних наслідків у приватному житті та самозабезпеченні.

Матеріальну шкоду позивач обґрунтовує тим, що її розмір визначається загальною сумою грошових коштів, які підлягають стягненню на його користь з боржника на підставі двох виконавчих листів: № 2-30 від 26 серпня 2003 року та № 2-557 від 22 травня 2014 року, які перебувають на виконанні у виконавчій службі й становлять загальну суму 194 952 грн. 58 коп. (по виконавчому провадженню № 2-30 від 26 серпня 2003 року - 25 273 грн. 94 коп.; по виконавчому провадженню № 2-557 від 22 травня 2014 року - 169 678 грн. 64 коп.). Оскільки державний виконавець не виконує вказані рішення суду, позивач вважає, що така сума має бути стягнута з відповідача у якості відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з Держави Україна в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому законом порядку в Державній казначейській службі України.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2, а.с.69-81).

Також не погодившись з рішенням суду, Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві через свого представника, Спектор М. О. , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (т.2, а.с.105-112).

Відзиву на подані апеляційні скарги інші учасники справи у визначений судом строк не подали.

В суд апеляційної інстанції представник ГУ ДКС України в м. Києві не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки 19 квітня 2019 року (т.2, а.с.125).

Поштове відправлення з судовою повісткою-повідомленням, направлене Департаменту ДВС України за указаною в апеляційній скарзі адресою, повернулось до суду у зв`язку з не розшуком адресата, про що свідчить завірена штемпелем поштового відділення та підписом працівника поштового зв`язку довідка про зазначенням причини повернення (т.2, а.с.123).

Ураховуючи наведене у контексті положень ст.131 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутність представників учасників справи, які не з`явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: позивача, ОСОБА_1 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заперечував; представника Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, Спектор М. О. , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а скаргу Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві - задовольнити частково з таких підстав.

Вирішуючи спір районний суд вважав встановленими наступні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2003 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Компанія "Інкомед", третя особа - Радчук В. Б., про зміну формулювання в наказі про звільнення, про зобов`язання видати трудову книжку, стягнення суми заборгованості заробітної плати та за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, позовні вимоги задоволено й вирішено зобов`язати ТОВ "Компанія "Інкомед" видати ОСОБА_1 трудову книжку, стягнуто з ТОВ "Компанія "Інкомед" на користь ОСОБА_1 432 грн 29 коп. заборгованості по заробітній платі, 12 591 грн 65 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 12 250 грн моральної шкоди.

На виконання вищевказаного рішення суду 07 травня 2004 року Дарницьким районним судом м. Києва видано 4 виконавчі листи №2-30/2003, які позивачем (стягувачем) звернуто до виконання.

Виконавчі дії по виконанню виконавчих листів були неефективними, рішення суду не виконувалось, своєчасно і в повному обсязі виконавчі дії не вчинялись, що стало наслідком численних (усних та письмових) звернень з цього приводу ОСОБА_1 до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (ВДВС Дарницького районного управління юстиції в м. Києві).

Ухвалою Дарницького районною суду м. Києва від 17 березня 2014 року частково задоволена скарга ОСОБА_1 , визнано неправомірною бездіяльність ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві по 4 виконавчим листам Дарницького районного суду м. Києва №2-30 від 07 травня 2004 року та по чотирьом зверненням скаржника до ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 22 липня 2013 року, від 16 вересня 2013 року, від 30 жовтня 2013 року, від 23 грудня 2013 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2014 року ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року залишена без змін.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року встановлено, що стягувач ОСОБА_1 неодноразово звертався до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві із заявами та скаргами, зокрема 22 липня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 30 жовтня 2013 року та 23 грудня 2013 року, з приводу примусового виконання виконавчих листів Дарницького районного суду м. Києва №2-30/2003 від 07 травня 2004 року, проте ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про звернення громадян" на них відредаговано не було, заявник відповіді на звернення не отримав і така бездіяльність ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві визнана судом неправомірною.

Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчі листи № 2-557 від 22 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Компанія Інкомед", третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, всього 169 678 грн 64 коп. на підставі рішення, яке набуло чинності 14 серпня 2014 року, звернуто до виконання стягувачем (позивачем ОСОБА_1 ) від 23 квітня 2015 року, які також не виконуються ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві на протязі понад трьох років.

Наразі по вказаним виконавчим провадженням, як по № 2-30 від 26 серпня 2003 року, так й № 2-557 від 22 травня 2014 року, проводяться виконавчі дії, за наслідками яких державний виконавець неодноразово повертав позивачу (стягувачу) виконавчі листи у зв`язку із неможливістю виконати рішення суду - не встановленого майна та коштів, на які можливо звернути стягнення тощо. Окрім того, мають місце неодноразові втрати державним виконавцем виконавчого листа, за наслідками якого державний виконавець звертався до суду із поданням про видачу його дублікату, що вказує на неякісно проведені виконавчі дії, допущення формалізму та неуважності тощо.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ДВС України, ДКС України, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про відшкодування моральної шкоди задоволений частково, суд стягнув на користь ОСОБА_1 з Держави Україна в особі ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000 грн шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому законом порядку в Державній казначейській службі України.

Указаним рішенням суду апеляційної інстанції, прийнятим за наслідками розгляду справи Дарницьким районним судом м. Києва від 27 лютого 2015 року, суд апеляційної інстанції також встановив бездіяльність державного виконавця, що призвела до заподіяння моральної шкоди позивачеві, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, що потягло за собою додаткових зусиль для їх відновлення.

За встановлених обставин, виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача, погіршення здібностей позивача та позбавлення можливості їх реалізації, виду та стану виконавчого провадження, а також дії державного виконавця по його виконанню, наявності рішення суду, яким встановлений факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 бездіяльністю державного виконавця, районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди та визначив розмір відшкодування у цій частині в сумі 50 000 грн. Районний суд вважав, що така сума є достатньою для відновлення морального стану позивача за наслідками неправомірної бездіяльності державного виконавця по виконанню рішення суду щодо захисту порушеного трудового права ОСОБА_1

Відмовляючи в позові в частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, районний суд виходив з наступного.

Позивач визначив розмір матеріальної шкоди загальною сумою грошових коштів, які підлягають стягненню на його користь з боржника на підставі двох виконавчих листів: № 2-30 від 26 серпня 2003 року та №2-557 від 22 травня 2014 року, які перебувають на виконанні у виконавчій службі, й становлять загальну суму 194 952 грн 58 коп. (25 273 грн. 94 коп. + 169 678 грн. 64 коп. = 194 952 грн. 58 коп.). Оскільки державний виконавець не виконує вказані рішення суду, позивач вважав, що така сума має бути стягнута з відповідача у якості відшкодування матеріальної шкоди.

Районний суд дійшов висновку про безпідставність заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки в даному випадку буде допущене подвійне стягнення боргу. Суд вважав, що така вимога жодним чином не узгоджується із положенням про відшкодування матеріальної шкоди, визначеними ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача та апеляційної скарги Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до роз`яснень п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

У даній справі позивач посилається на те, що внаслідок нездійснення державним виконавцем дій щодо забезпечення виконання рішення суду, він не отримав коштів, належних йому до виплати за рішеннями судів.

При цьому позивач умисно замовчує ту обставину, що невиконання судових рішень пов`язане з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення.

Згідно з наявними у розпорядженні суду матеріалами виконавчих проваджень (т.1, а.с.77-141) боржник у виконавчому провадженні, на якого законодавчо покладений обов`язок виконання рішення суду, - ТОВ "Компанія "Інкомед", з 28 грудня 2005 року перебуває у стані припинення. При цьому державним виконавцем протягом останніх десяти років (період, що охоплений наданими суду матеріалами), після пред`явлення ОСОБА_1 виконавчих документів до виконання, регулярно вживалися заходи щодо встановлення наявності майна боржника, грошових коштів на рахунках боржника та місця знаходження боржника. В ході проведення виконавчих дій розшукати кошти та майно боржника, на які можливо звернути стягнення не вдалося. Залишок коштів на рахунку боржника відсутній. Постановою державного виконавця накладений арешт на все майно боржника, відповідні записи внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. Згідно акта державного виконавця майно, що підлягає опису та арешту, відсутнє. Згідно поштового повідомлення боржник за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не знаходиться. З виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржника не розшукано. До Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві направлено подання про притягнення посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності у відповідності до ст. 382 КК України.

Виконавчі документи поверталися стягувачеві за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону "Про виконавче провадження" (відсутність у боржника майна).

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що невиконання судових рішень протягом тривалого часу, унаслідок чого ОСОБА_1 не отримав кошти, присуджені йому за рішенням суду, пов`язане із протиправною (неправомірною) бездіяльністю державного виконавця.

Водночас, невиконання судових рішень перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з відсутністю реальної можливості отримати кошти для виконання судового рішення, оскільки ні коштів ні майна у боржника немає.

З огляду на таке, відсутні правові підстави для покладення на відповідачів обов`язку по відшкодуванню позивачу матеріальної шкоди у розмірі грошових сум, що присудженні до стягнення з ТОВ "Компанія "Інкомед", - 194 952 грн. 58 коп., та не стягнуті в ході примусового виконання рішень у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Бездіяльність ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, яка визнана судом неправомірною - відсутність у матеріалах виконавчого провадження направлених скаржником заяв та скарг від 22.07.2013, від 16.09.2013, від 30.10.2013, від 23.12.2013, відповідей на них та доказів відправлення цих відповідей (мотивувальна частина ухвали Дарницького районного суд м. Києва від 17 березня 2014 року; т.1, а.с.19, шостий абзац), не може бути визнана судом такою, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із не отриманням ОСОБА_1 коштів за рішенням суду.

Бездіяльність ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, яка визнана судом неправомірною - направлення рекомендованими листами без повідомлення про вручення копій постанов про повернення виконавчих документів стягувачу; не об`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень; направлення з порушенням строку копій постанов про повернення виконавчого документа стягувачу; направлення стягувачу неналежним чином завірених копій постанов про повернення виконавчого документа стягувачу (ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року; т. 1, а.с.39-41), також не може бути визнана судом такою, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із не отриманням ОСОБА_1 коштів за рішенням суду.

З огляду на таке, доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, таким, що прийняте судом з свідомим ігноруванням належних, відповідних і беззаперечних письмових доказів, що є в матеріалах справи, не відповідає матеріалам і обставинам справи та прийняте судом з свідомим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення у цій частині немає.

Доводи апеляційної скарги Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про щодо порушення районним судом норм матеріального права при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди частково заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для зміни рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2014 року, задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві. Суд визнав неправомірною бездіяльність ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві по чотирьом виконавчим листам Дарницького районного суду м. Києва №2-30 від 07 травня 2004 року та по чотирьом зверненням скаржника до ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 22 липня 2013 року, від 16 вересня 2013 року, від 30 жовтня 2013 року, від 23 грудня 2013 року (т.1, а.с.18-20, 21-22).

При цьому, Дарницьким районним судом м. Києві в ухвалі від 17 березня 2014 року встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві із заявами та скаргами, зокрема 22 липня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 30 жовтня 2013 року та 23 грудня 2013 року, з приводу примусового виконання виконавчих листів Дарницького районного суду м. Києва №2-30/2003 від 07 травня 2004 року, проте на них відредаговано не було, заявник відповіді на звернення не отримав.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ДВС України, ДКС України, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про відшкодування моральної шкоди задоволений частково, суд стягнув на користь ОСОБА_1 з Держави Україна в особі ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000 грн шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому законом порядку в Державній казначейській службі України (т.1, а.с.23-25).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції у вказаному рішенні виходив з того, що факт бездіяльності державного виконавця, що призвела до заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, що потягло за собою додаткових зусиль для їх відновлення, встановлений судовим рішенням - ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року (т.1, а.с.24 звор.). Судом установлено відсутність у матеріалах виконавчого провадження направлених скаржником заяв та скарг від 22.07.2013, від 16.09.2013, від 30.10.2013, від 23.12.2013, відповідей на них та доказів відправлення цих відповідей (мотивувальна частина ухвали Дарницького районного суд м. Києва від 17 березня 2014 року; т.1, а.с.19, шостий абзац).

У даній справі, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, районний суд в порушення вимог ст. 61 Конституції України знову поклав в основу свого рішення у якості підстави для відшкодування моральної шкоди факт бездіяльності державного виконавця, що встановлений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року.

Указана обставина дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що висновки районного суду в частині підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди шляхом зменшення розміру відшкодування з 50 000 грн. до 4 200 грн. з огляду на таке.

Як вже зазначено вище, правові підстави для покладення на відповідачів обов`язку повторно відшкодувати моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 унаслідок неправомірних дій, встановлених ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року, відсутні.

Водночас має місце факт інших неправомірних дій та бездіяльності Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Так Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 04 квітня 2017 року (з урахуванням внесених виправлень відповідно до ухвали від 14 квітня 2017 року), яка набрала законної сили, задовольнив скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Суд визнав неправомірними дії та бездіяльність Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо: направлення рекомендованими листами без повідомлення про вручення копій постанов про повернення виконавчих документів стягувачу; не об`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень; направлення з порушенням строку копій постанов про повернення виконавчого документа стягувачу; направлення стягувачу неналежним чином завірених копій постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, по чотирьом виконавчим листам Дарницького районного суду м. Києва № 2-30 від 07 травня 2004 року та двом виконавчим листам Дарницького районного суду м. Києва №2-557 від 22 квітня 2015 року (т.1, а.с.39-40, 41).

Відповідно до положень цивільного законодавства особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.23 ЦК України).

У відповідності з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.Суд має з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий (п. п. 3, 5 Постанови).

Ураховуючи вищенаведені положення цивільного закону та роз`яснення у сфері застосування інституту відшкодування моральної шкоди у контексті обставин даної справи, апеляційний суд доходить до висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір компенсації відшкодування моральної шкоди - 33 000 00 грн., є необґрунтовано завищеним та не відповідає вимогам розумності і справедливості.

У даній справі, виходячи із характеру, обсягу та тривалості заподіяних позивачу моральних страждань унаслідок установлених судовим рішенням неправомірних дій та бездіяльності Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (направлення рекомендованими листами без повідомлення про вручення копій постанов про повернення виконавчих документів стягувачу; не об`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень; направлення з порушенням строку копій постанов про повернення виконавчого документа стягувачу; направлення стягувачу неналежним чином завірених копій постанов про повернення виконавчого документа стягувачу), характеру дій/бездіяльності Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, суд вважає, що достатнім для відновлення втрат немайнового характеру, викликаних вищезазначеними неправомірними діями та бездіяльністю Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, є розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 4 200 грн.

Одночасно апеляційним судом відхиляються як неприйнятні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недостатність визначеного районним судом розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн. та доводи апеляційної скарги Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про відсутність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з 50 000 грн до 4 200 грн (чотирьох тисяч двохсот грн).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома