Справа № 758/4720/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо забезпечення позову по цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на покриття (компенсацію) додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2018 року позивач за первісним позовом звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості на утримання дітей.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.09.2018 р. прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів та покриття (компенсацію) додаткових витрат на утримання дитини до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.11.2018 р. клопотання сторін про проведення врегулювання спору за участю судді - задоволено та призначено закриту нараду зі сторонами, у зв'язку з чим провадження у справі зупинено до припинення процедури врегулювання спору за участю судді.

Втім, 06.02.2019 року через канцелярію Подільського районного суду м. Києва, позивач за первісним позовом звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на 3 квартири відповідача за первісним позовом. Свою заяву позивач за первісним позовом обґрунтовувала тим, що з моменту розірвання шлюбу з 2014 року між нею та колишнім чоловіком (відповідачем за первісним позовом) не припиняється спір щодо утримання спільних дітей, та через твердження останнього про втрату джерела постійного доходу у зв'язку з припиненням ним нотаріальної діяльності. А відтак, існує загроза ухилення батька дітей від утримання спільних дітей, адже загальний розмір аліментів, що стягується складає 274509,90.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом, заходів забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується дана заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням відсутності підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також слід звернути увагу, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тому достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд в своїй Постанові від 17.10.2018 р. № 183/5864/17-ц|61-38692св18.

Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У відповідності до п 3 вказаної Постанови, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 6 Постанови). При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець (п. 4 Постанови).

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, з метою гарантування виконання рішення у разі задоволення позовних вимог, суд враховує співмірність ціни позову і вартості (орієнтовної вартості) майна, щодо якого ініціюється питання про накладення арешту, пересвідчується у дійсності виникнення спору та позицій сторін, а також існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Ціна первісного позову складає 274509,90 за підрахунком позивача за первісним позовом, в якому просить стягнення аліментів до моменту пред'явлення позову. Втім, позивач у клопотанні про забезпечення позову просить накласти арешт на 3 квартири в м. Києві, які належать відповідачу за первісним позовом, при цьому, не додаючи оцінки такого майна, що може свідчити про порушення співмірності, а тому, накладення арешту на фактичне все майно відповідача за первісними позовом, що може бути надмірним заходом забезпечення та порушувати його права.

Що стосується дійсності виникнення спору та позицій сторін, а також існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, варто зазначити, що сторонами в судовому засідання було виявлено бажання примиритись, а також з огляду на те, що сторонами не заперечувався факт періодичного проживання дітей у відповідача за зустріним позовом.

А відтак, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача за первісним позовом щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог останньої щодо забезпечення первісного позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який позивач за первісним позовом просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява позивача за первісним позовом про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також позивачем за первісним позовом належним чином не обґрунтовано свої вимог щодо забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо забезпечення позову по цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на покриття (компенсацію) додаткових витрат на утримання дитини - відмовити;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк