ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №589/2741/19

Номер провадження 22-ц/816/4609/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2019 року в складі судді Литвинко Т.В., постановлену в м. Шостка,

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2019 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 505 873,61 грн.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа: 24,5 кв. м; житлова площа: 24,5 кв. м; форма власності: приватна спільна часткова (1/3) на підставі свідоцтва про право на спадщину № 675 від 02 квітня 2015 року; житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; загальна площа: 249,4 кв. м; житлова площа: 77,7 кв. м; форма власності: приватна спільна часткова (1/3) на підставі свідоцтва про право на спадщину № 667 від 02 квітня 2015 року; транспортний засіб марки SKODA, модель OCTAVIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2016 року випуску.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач зазначав, що на теперішній час існує судовий спір щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 13 грудня 2016 року на загальну суму 505 873,61 грн, оскільки останнім протягом тривалого часу не виконуються умови кредитного договору, отже невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2019 року заяву АТ «Кредобанк» про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль марки SKODA, модель ОСТАVIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ).

В іншій частині відмовлено в задоволенні заяви.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву АТ «Кредобанк» про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано реальну ринкову вартість заставного транспортного засобу, яка коливається від 300 000 грн. до 400 000 грн., а отже суми від його реалізації не вистачить для погашення всієї суми заборгованості, крім того встановити місце знаходження транспортного засобу не можливо, оскільки боржник заставне майно приховує.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову мотивована співмірністю заявлених позовних вимог у сумі 505 873,61 грн із заставною вартістю предмета застави - транспортного засобу марки SKODA, модель ОСТАVIA, 2016 року випуску в розмірі 485 211,20 грн., в іншій частині вимоги заяви про забезпечення позову є не співмірними із заявленими позовними вимогами.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Положеннями статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Крім цього, за приписами частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

За своєю природою заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання судового акту, яким закінчується вирішення спору по суті.

При цьому, слід зауважити, що забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно, має тимчасовий характер і спрямоване лише на запобігання відчуження майна та жодним чином не обмежує позивачу у праві користуватись вказаним майном.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5380/2016, відповідно до умов якого банк видає позичальнику кредит у сумі 309 712,56 грн для повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки SKODA, модель ОСТАVIA, 2016 року випуску, № кузову НОМЕР_3 , укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Автоцентр Київ», на строк до 01 грудня 2023 року (а.с. 14-19).

16 грудня 2016 року сторони уклади договір застави рухомого майна - транспортного засобу марки SKODA, модель ОСТАVIA, 2016 року випуску, № кузову НОМЕР_3 в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Заставна вартість визначена сторонами у сумі 485 211,20 грн (а.с. 20-25).

03 січня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на транспортний засіб марки SKODA , модель ОСТАVIA, 2016 року випуску, № кузову НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого 07 грудня 2016 року (а.с. 31).

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, 25 червня 2019 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 31 травня 2019 року у сумі 505 873,61 грн.

Тобто, між сторонами існує реальний спір, зокрема про стягнення заборгованості у розмірі 505 873,61 грн. за кредитним договором, укладеним 13 грудня 2016 року.

Отже, ухилення боржника від сплати заборгованості в добровільному порядку дає підстави вважати, що в майбутньому можуть виникнути істотні труднощі з виконання рішення суду.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що судом не було враховано реальну ринкову вартість належного ОСОБА_1 автомобіля, яка коливається від 300 000 грн. до 400 000 грн., не заслуговують на увагу та ґрунтуються на припущеннях, оскільки місцевий суд, накладаючи арешт на транспортний засіб із заставною вартістю на день укладення договору застави, врахував реальну ринкову вартість належного ОСОБА_1 автомобіля, що є співмірною із заявленими позовними вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко