ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/427/19 Справа № 203/5844/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Роман Олександрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними довіреності і договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію, зобов'язання повернути майно в натурі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреності і договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію, зобов'язання повернути майно в натурі.

Позов мотивований тим, що позивачці належала квартири АДРЕСА_1. Наприкінці 2016 року позивачка дізналася про те, що 19.05.2016 року між ОСОБА_3, який діяв від імені позивачки за довіреністю від 13.05.2016 року і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав належну позивачці квартиру.

23.05.2016 року квартиру було передано в іпотеку за борговими зобов'язаннями, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Насправді позивачка не видавала ОСОБА_3 довіреність, отже на укладення договору купівлі-продажу її волі не було.

Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання недійсними довіреності від 13.05.2016 року, договору купівлі-продажу від 19.05.2016 року та договору іпотеки від 23.05.2016 року, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що були ухвалені при укладенні договорів купівлі-продажу та іпотеки, зобов'язання ОСОБА_1 повернути позивачці спірну квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі та цим рішенням:

визнано недійсною довіреність від 13 травня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровану у реєстрі за №518, видану від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3;

визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 19 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований у реєстрі за №704;

визнано недійсним договір іпотеки від 23 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за №720;

скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 травня 2016 року №29659469 (запис про право власності від 14 травня 2016 року №14566656), ухвалене Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою про припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2. Скасувано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 травня 2016 року №29668726 (запис про право власності від 19 травня 2016 року №14575494), ухвалене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік Іриною Леонідівною, про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2;

скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 травня 2016 року №29713695 (запис про обтяження від 23 травня 2016 року №14621385), ухвалене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік Іриною Леонідівною, про реєстрацію заборони на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2;

зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 в натурі квартиру АДРЕСА_3.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно Висновку №21/1.1/489 Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру підписи і рукописний текст від імені позивачки у всіх екземплярах довіреності від 13.05.2016 року виконано не позивачкою, а іншою особою, а тому наявні підстави для визнання її недійсною. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що мають бути визнані недійсними і правочини, укладені за наслідками видачі такої довіреності, а саме: договір купівлі-продажу від 19.05.2016 року, укладений на підставі цієї довіреності (як такий, на укладення якого не було волевиявлення позивачки), та договір іпотеки від 23.05.2016 року (як такий, що був укладений на підставі недійсних правочинів) та в зв'язку із цим, вважав цілком обґрунтованим позовні вимоги в частині зобов'язання ОСОБА_1 повернути спірне майно позивачці, оскільки, саме з ним від імені позивачки був укладений договір купівлі-продажу від 19.05.2016 року, а також у частині скасування рішень про державну реєстрацію права ОСОБА_1 на придбане майно, державну реєстрацію іпотеки, проведену на підставі договору іпотеки від 23.05.2016 року, державну реєстрацію припинення права позивачки на спірне майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що на початку 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від нього позику 30 000 доларів США строком до 2016 року. За спливом терміну позики ОСОБА_3 було запропоновано повернути борг за розпискою, шляхом продажу спірної квартири. Апелянт вважає себе добросовісним набувачем квартири, а тому права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України, такий захист можливий, лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача. А тому апелянт вважає, що визнавши договір купівлі-продажу квартири недійсним, суд першої інстанції порушив його права як добросовісного набувача. Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не було розглянуте його клопотання про призначенні почеркознавчої експертизи, оскільки висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження має численні порушення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що позивачка від 19.12.2014 року є громадянкою Швейцарії і за швейцарським паспортом має прізвище ОСОБА_8 (19.05.1995 року уклала шлюб з громадянином Швейцарії ОСОБА_8).

18.06.1996 року на ім'я позивачки Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області був виданий паспорт громадянина України серії АЕ №140346, згідно з яким позивачка від 02.09.1994 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачці на підставі договору дарування квартири від 09.10.2001 року, укладеному з ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в цілому належала квартира АДРЕСА_1.

13 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено довіреність, за якою позивачка уповноважила ОСОБА_3 замовити та отримати дублікат правовстановлюючих документів на спірну квартиру, продати або обміняти її. Довіреність була зареєстрована у реєстрі за №518. При посвідченні довіреності особою, яка її видавала, нотаріусу був наданий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданий 08.04.2014 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, згідно з яким вона від 16.11.2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4. Згідно з наданим паспортом ОСОБА_2 від 25.02.2011 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_11.

19 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким позивачка, від імені якої за довіреністю від 13.05.2016 року діяв ОСОБА_3, продала ОСОБА_1 належну їй квартиру. Договір був зареєстрований у реєстрі за №704. При укладенні договору ОСОБА_3 нотаріусу був наданий дублікат договору дарування квартири від 09.10.2001 року.

23 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 в іпотеку як забезпечення виконання своїх боргових зобов'язань спірну квартиру.

02 грудня 2016 року позивачка за фактом незаконного заволодіння її квартирою звернулася до Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою було відкрите кримінальне провадження №0000067.

21 серпня 2017 року у рамках кримінального провадження №0000067 Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром був складений висновок №21/1.1/489, згідно з яким: підписи і рукописний текст від імені позивачки у всіх екземплярах довіреності від 13.05.2016 року виконано не позивачкою, а іншою особою.

Відповідно до ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності з ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Встановлено, що позивачка в жодний спосіб не виявляла волю, спрямовану на видачу 13.05.2016 року ОСОБА_3 довіреності, про що свідчать численні докази, зібрані судом у справі.

Так, матеріали нотаріальної справи з посвідчення вказаного правочину, які вилучені органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000067 у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Колодія Р.О., свідчать про те, що насправді довіреність від 13.05.2016 року була видана ОСОБА_3 іншою особою. Це, зокрема, підтверджується копією паспорта громадянина України, наданого вказаною особою при посвідченні довіреності, який не збігається з паспортом позивачки ані за серією, ані за номером, ані за датою видачі, ані за органом, що його видала, ані за місцем реєстрації позивачки, ані за її сімейним станом, ані за фотокарткою.

При цьому органом досудового розслідування було встановлено, що бланк паспорта, наданий невідомою особою при посвідченні довіреності як позивачкою, насправді видавався іншій особі (ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці с. Миколаївка Дніпропетровського району) і був втрачений нею 03.11.2015 року.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання довіреності від 13.05.2016 року недійсною.

За правилами, встановленими абзацом першим частини першої статті 216 ЦК, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, проаналізувавши встановлені факти та висновок про недійсність довіреності від 13.05.2016 року, суд вірно вважав, що правочини, укладені за наслідками видачі такої довіреності, а саме: договір купівлі-продажу від 19.05.2016 року, укладений саме на підставі цієї довіреності (як такий, на укладення якого не було волевиявлення позивачки), та договір іпотеки від 23.05.2016 року (як такий, що був укладений на підставі недійсних правочинів) також мають бути визнані недійсними.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно вважав, що позовні вимоги в частині зобов'язання ОСОБА_1 повернути спірне майно позивачці, оскільки саме з ним від імені позивачки був укладений договір купівлі-продажу від 19.05.2016 року, а також у частині скасування рішень про державну реєстрацію права ОСОБА_1 на придбане майно, державну реєстрацію іпотеки, проведену на підставі договору іпотеки від 23.05.2016 року, державну реєстрацію припинення права позивачки на спірне майно, як законні та обґрунтовані підлягають задоволенню.

Доводи апелянта в скарзі про те, що на початку 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від нього позику 30 000 доларів США строком до 2016 року, і за спливом терміну позики ОСОБА_3 було запропоновано повернути борг за розпискою, шляхом продажу спірної квартири, а тому апелянт вважає себе добросовісним набувачем квартири,а також те, що визнавши договір купівлі-продажу квартири недійсним, суд першої інстанції порушив його права як добросовісного набувача, - є необґрунтованими та безпідставними, оскільки встановленим є той факт, що позивачка в жодний спосіб не виявляла волю, спрямовану на видачу 13.05.2016 року ОСОБА_3 довіреності, на підставі якої було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

Твердження апелянта в скарзі про те, що судом першої інстанції не було розглянуте його клопотання про призначенні почеркознавчої експертизи, оскільки висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження має численні порушення, - також є безпідставними, оскільки органом досудового розслідування було встановлено, що бланк паспорта, наданий невідомою особою при посвідченні довіреності як позивачкою, насправді видавався іншій особі, він не збігається з паспортом позивачки ані за серією, ані за номером, ані за датою видачі, ані за органом, що його видала, ані за місцем реєстрації позивачки, ані за її сімейним станом, ані за фотокарткою.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко