ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1217/19 Справа № 192/452/18 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

26 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 72995 грн. 47 коп., з яких 2885 грн. 43 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 62058 грн. 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4099 грн. 81 коп. - заборгованість по пені та комісії, а також нарахований відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) і в сумі 3452 грн. 17 коп. (процентна складова) та стягнути судові витрати (а.с.3-5).

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с.63-64).

Не погодившись з заочним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду винесена з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права (а.с.66-69).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з вказаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.10.2006 року (а.с.11), витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-17), розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.02.2006 року (а.с.6-10), виписка по особовому рахунку відповідача за період з 28.02.2006 року по 28.02.2016 року (а.с.34-39).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності та недоведеності належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.10.2006 року, зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім'я по-батькові, серію та номер паспорту, адресу проживання, контактну інформація, інформацію про працевлаштування, підписи клієнта та працівника банку ( а.с. 11).

Відповідно до анкети-заяви, яка підписана ОСОБА_1 вбачається, що вона виявила бажання отримати кредитну картку: тип картки НОМЕР_1, валюта: гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту: 1600 грн.

В позові, позивач вказує, що між ними та відповідачкою було укладено договір № б/н від 28 лютого 2006 року, на підставі якого відповідачка отримала кредит в сумі 6000 грн. (а.с. 11, 40)

Разом з тим, як вбачається з доданої до позовної заяви копії заяви на отримання кредиту, відповідачка звернулась до позивача 03 жовтня 2006 року, і просила надати їй кредитну карту з лімітом 1600 грн. (а.с. 40 зворот).

Будь-яких доказів того, що між сторонами укладався договір 28 лютого 2006 року, матеріали справи не містять.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк», обгрунтовуючи позовні вимоги, вказував на те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Такі доводи Банку суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, так як матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір від 28 лютого 2006 року саме на ту суму та на тих умовах, які позивач зазначає в позові, по якому б сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та докази які б підтверджували що вказані вище Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та погоджені останніми.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором.

Однак банком це зроблено не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: