Справа № 703/2398/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі Литвин Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 1998 року, видане державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 394.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та ОСОБА_2 є власником будинковолодіння № 39 по вул. Кіровоградська в м. Сміла Черкаської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 1998 року.

В даний час заявник має намір розпорядитися своєю власністю, але було виявлено, що у свідоцтві про право на спадщину за заповітом не вірно зазначено її прізвище і замість «Олексієнко» вказано прізвище - «Алексеенко», а тому, змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа.

В судове засідання заявник не зявилася, надіслала до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд заяви просить проводити без її участі.

ОСОБА_2 до суду не з'явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Як передбачено п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядається встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 1998 року видане державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 394 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали спадкове майно після смерті ОСОБА_3, яка померла 05 травня 1997 року, будинковолодіння № 39 по вул. Кіровоградська в м. Сміла Черкаської області, яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок № 503 та свідоцтва про право на спадщину за реєстровим № 504 виданих Смілянською державною нотаріальною конторою від 12 лютого 1981 року та зареєстрованого в Смілянському БТІ по реєстром № 7858 від 14 лютого 1981 року (а.с.5).

Як вбачається з документа, що посвідчує особу заявника (паспорт серії НЕ №099732, виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 01 квітня 2002 року її прізвище значиться «Олексієнко» ( а.с.9).

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Окрім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 вищевказаної постанови роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особа, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 1998 року, а саме ОСОБА_4 та особа, яка зазначена у паспорті громадянина України серії паспорт серії НС №099732 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 11 квітня 2002 року ОСОБА_1 є однією і тією ж особою.

Оскільки іншим способом виправити допущені помилки в правовстановлюючому документі не є можливим, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення та встановлює факт належності правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 89, 247, 263 265 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована та жителька вул. Телеграфна, 16, м. Сміла, Черкаська область, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 1998 року, видане державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстроване в реєстрі за № 394.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони у справі :

Заявник: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована та жителька вул. Телеграфна, 16, м. Сміла, Черкаська область, паспорт серії НС №099732 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 11 квітня 2002 року.

Заінтересована особа: ОСОБА_2, зареєстрований та житель ІНФОРМАЦІЯ_2.

Головуючий О.П.Опалинська