КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку ухвалення додаткового рішення)

16 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/65235/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8937/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Саліхова В.В.,

при секретарі - Нечваль А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представникаОСОБА_1 - адвоката Лиски Павла Олександровича про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання повністю недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання повністю недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг №210334 від 11 квітня 2014 року. Зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 210334 від 11 квітня 2014 року та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати у вигляді сплати судового збору та витрати на проведення експертизи у розмірі 19298 грн. (т. 5 а.с. 32-52).

Не погодившись з рішенням районного суду, 15 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мариничев Ю.П. звернувся до суду з апеляційною скаргою (т. 5 а.с. 56-88).

Постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання повністю недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг та зобов`язання вчинити дії. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 305,20 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції (т. 6 а.с. 56, 57-67).

18 липня 2019 року представникОСОБА_1 - адвокат Лиска П.О. направив до апеляційного суду заяву про розподіл судових витрат по справі №757/65235/17-ц, у якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених в межах апеляційного розгляду відповідачем ОСОБА_1 з оплати судового збору в розмірі 2 330, 20 грн., з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 28 573,27 грн. та з оплати проведених експертних досліджень у Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса та Державного підприємства «Інформаційні судові системи», докази чого наявні в матеріалах справи (т. 6 а.с. 73-86).

30 серпня 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Грабовий А.М. направив до суду заперечення проти заяви про розподіл судових витрат. Зазначав, що адвокат Лиска П.О. не надав ОСОБА_1 такого виду правової допомоги, як складання апеляційної скарги та її підготовка для подання. Договір про надання правової допомоги був підписаний між адвокатом та ОСОБА_1 вже після подання апеляційної скарги, тобто адвокатом Лискою П.О. послуги надавалися в період з 21 червня 2019 року по 16 липня 2019 року. Також зазначав, що критично оцінює таку послугу адвоката, як ознайомлення з характером та змістом спору, оскільки ОСОБА_5 приймав участь у суді першої інстанції та знає суть спору. Вказував, що адвокатом було складено лише два процесуальні документи та був присутній лише в одному судовому засіданні, а в інших брали участь адвокати Мариничев Ю.П., Зарицька К.Ю. Також заперечував проти вимоги стягнути витрати на проїзд, оскільки такий гонорар не є формою винагороди адвоката, та проти послуг з підготовки документів та надсилання засобами поштового зв`язку, оскільки вказане не є правничою допомогою адвоката. Крім того, зазначив, що не можуть бути стягнуті витрати на експертизу, проведену у Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, оскільки здійснювалася при розгляді справи у першій інстанції, та за експертизу Державного підприємства «Інформаційні судові системи», оскільки проводилася на замовлення іншого представника ОСОБА_1 - адвоката Мариничева Ю.П. Вказані експертизи проводилися виключно за ініціативою скаржника та поза межами апеляційного розгляду (т. 6 а.с. 110-117).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, у т.ч. шляхом вручення повідомлень представникам про що у справі є докази. (т. 6 а.с. 105-109).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Щодо судового збору.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як роз`яснено у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2 305,20 грн., зарахування якого до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується витягом з відомостей ДП «Інформаційні судові системи» (т. 5 а.с. 56, 91).

Так, постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 305,20 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, тому вимога про повторне стягнення судового збору не підлягає задоволенню.

Щодо професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, представникОСОБА_1 - адвокат Лиска П.О. просив стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 573,27 грн., на підтвердження чого надав: договір про надання правової допомоги №35/19 від 23 травня 2019 року, звіт по договору про надання правової допомоги №35/19 від 16 липня 2019 року, рахунок №б/н від 16 липня 2019 року на суму 26 000 грн. (гонорар адвоката), рахунок №б/н від 16 липня 2019 року на суму на суму 1 866,12 грн. (оплата фактичних витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги), квитанцію до прибуткового касового ордера №1-1607 від 16 липня 2019 року на суму 26 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №2-1607 від 16 липня 2019 року на суму 1 866,12 грн. та квитки на потяг (т. 6 а.с. 77-84).

Відповідно до п. 8 договору про надання правової допомоги №35/19 від 23 травня 2019 року, укладеного між адвокатом Лискою П.О. та Татарчиком С.І . , гонорар адвоката обчислюється у погодинній оплаті в розмірі 1 000 грн., клієнт оплачує додатково фактичні витрати передоплатою, якщо сума витрат складає більше 1 000 грн., або на підставі звіту, якщо сума складає менше 1 000 грн. За п. 10 договору оплата гонорару на підставі звіту адвоката є підтвердженням прийняття таких послуг. Здача-приймання наданих правових послуг може також оформлюватися актом здачі-приймання, додатковою угодою і т.д. (т. 6 а.с. 77).

У звіті по договору про надання правової допомоги №35/19 від 16 липня 2019 року конкретно зазначені надані послуги та витрачений час (години) - 34 години, з яких 12 годин витрачено на проїзд на судові засідання з м. Харкова. Зазначено, що гонорар адвоката склав 20 000 грн., гонорар за проїзд склав 6 000,00 грн., транспортні витрати склали 1 733,43 грн., а витрати на послуги пошти - 132,69 грн. (т. 6 а.с. 78).

За змістом ч. 1, 2 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Так, адвокат Лиска П.О. у звіті зазначив, що на судове засідання 02 липня 2019 року приїхав транспортним засобом з м. Харкова,відстань між містами в один бік складає 487 км, тобто 974 км в обидві сторони. Вказав, що на 100 км витрачається 13 л газу, тобто у зв`язку з відрядженням до м. Києва витратив 126,62 л газу (1 л = 13,69 грн.), тобто 1 733,43 грн.

Доказів на підтвердження вказаних витрат на проїзд заявник не надав.

Крім того, на підтвердження витрат на проїзд адвокат надав копію посадочного документа для проїзду Харків-Київ на 15 липня 2019 року на ім`я ОСОБА_7 вартістю 1 332,30 грн. та копію посадочного документа для проїзду Київ-Харків на 16 липня 2019 року на ім`я ОСОБА_7 вартістю 374,85 грн. (т. 6 а.с. 83-84).

На підтвердження інших витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту, заявником не надано.

Колегія суддів погоджується з запереченнями представника ОСОБА_3 - адвоката Грабового А.М., що витрати на проїзд не входять до складу гонорару адвоката.

Отже, дослідивши надані докази колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. та 1 727,15 грн. витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту адвоката, що підтверджено доказами.

Щодо оплати експертних досліджень.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Так, представником Татарчика С.І. було подано до суду висновок судової експертизи в сфері інтелектуальної власності Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса №10530 від 23 березня 2017 року і висновок №1352 від 14 травня 2018 року (т. 2 а.с. 52-92 т. 3 а.с. 190-215).

Висновок судової експертизи №10530 від 23 березня 2017 року не може братися до уваги, оскільки був здійснений до відкриття провадження у даній справі та у межах розгляду іншої справи на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року.

Висновок судової експертизи в сфері інтелектуальної власності Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса №1352 від 14 травня 2018 року був замовлений представником ОСОБА_1 - адвокатом Лискою П.О. для подання до Печерського суду міста Києва в межах даної справи №757/65235/17-ц. До вказаного висновку долучено рахунок №180 від 29 січня 2018 року, згідно якого за проведення експертизи було сплачено 14 929,20 грн. (т. 3 а.с. 216).

Крім того, було надано висновок експертів № 007-СІВ/19 за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, проведеної комісією судових експертів Державного підприємства «Інформаційні судові системи» (Голова комісії - експерт Стародубов І.В., експерти Ткачук Т.М., Андрєєва А.В.) 22 квітня 2019 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення районного суду (т. 5 а.с. 188-223).

У матеріалах справи міститься договір №Е/02/19 про проведення вказаної експертизи від 11 квітня 2019 рок, укладений між Державним підприємством «Інформаційні судові системи» та адвокатом Мариничевим Ю.П., рахунок-фактура №26-Екс від 11 квітня 2019 року з вказаною вартістю послуги 26 941,20 грн. та квитанція про оплату експертизи у сумі 26 941,20 грн., а також акт приймання-передачі наданих послуг від 22 квітня 2019 року (т. 5 а.с. 80-85).

Проте останній висновок складений після ухвалення оскаржуваного рішення і фактично дублює (резолютивна частина) експертний висновок від 14 травня 2018 року, тому, колегія суддів відхилила доводи заявника щодо стягнення витрат понесених на складання експертного висновку від 22 квітня 2019 року.

Отже, колегія суддів вважає за можливе стягнути з позивача 14 929,20 грн. витрат на проведення експертизи від 14 травня 2018 року.

Вищевказані витрати, пов`язані з розглядом справи, фактично понесені стороною по справі - відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до укладеного договору, що підтверджується наданими до суду доказами (детальним описом робіт (наданих послуг) і приходними касовими ордерами (квитанціями) здійснення відповідачем цих витрат), тому колегія суддів відхилила заперечення представника позивача - адвоката Грабового А.М.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Заяву представникаОСОБА_1 - адвоката Лиски Павла Олександровича про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) - 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 1727,15 грн. витрат, пов`язаних з явкою до суду та 14 929,20 грн. витрат на проведення експертизи.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 16 вересня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.Ф. Лапчевська

В.В. Саліхов