233 № 233/1368/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С. ,

за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року та за період з березня 2017 року по липень 2017 року в загальному розмірі 26633,60 грн., а також відшкодувати моральну шкоду, завдану порушенням трудового законодавства, у розмірі 50000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 02 листопада 2015 року працював у державному підприємстві «Донецька залізниця» «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління», яке було в 2016 році підпорядковано відповідачу, до якого перейшли всі права та обов`язки, зокрема і щодо виплати заробітної плати та всіх компенсаційних виплат при звільненні працівників. 17 липня 2017 року позивач був звільнений з роботи у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На день його звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 26633,30 грн., у тому числі за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 15261,10 грн. та за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 11372,50 грн., яку відповідач добровільно не виплачує, хоча має усі первинні документи. Протиправними діями відповідача йому завдано значну моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням відносно нього трудового законодавства, невпевненості в наступному дні, незахищеності перед незаконним діями підприємства, він та його сім`я тривалий час перебували в скрутному матеріальному становищі. Завдану шкоду він оцінює в 50000,00 грн.

Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що «АТ Укрзалізниця» на час пред`явлення позову не є правонаступником ДП «Донецька залізниця», а отже відповідач не має заборгованості по заробітній платі за 2016 рік перед працівником, який працював саме в ДП «Донецька залізниця».

За першу половину березня 2017 року позивачу було нараховано аванс в сумі 1014,07 грн., який він отримав в касі структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». З 16 березня 2017 р. у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, нарахування заробітної плати було припинено. З вказаного часу до Дирекції не надходили документи для нарахування заробітної плати, а саме: табель обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час та інші первинні та бухгалтерські документи. Також відсутні документи щодо надання відпустки позивачу. У зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» здійснити нарахування заробітної плати не можливо. В зв`язку з чим, заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період березень липень 2017 року у відповідача відсутня. Також вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та через наявність форс-мажорних обставин вина позивача за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю, відсутня.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення відповідач повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 21 серпня 2008 року працював на державному підприємстві «Донецька залізниця», з 22.07.2015 року - на посаді електрогазозварника 4 розряду ремонтно-будівельної дільниці станції Дебальцеве. 01.09.2016 року позивача було переведено мотористом електродвигунів другого розряду.

ДП «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

05.09.2016 року з позивачем продовжено дію трудового договору на посаді моториста електродвигунів другого розряду ремонтно-будівельної дільниці станції Дебальцеве. З 14 листопада 2016 року позивача переведено на посаду електрогазозварника 4 розряду ремонтно-будівельної дільниці станції Дебальцеве.

17 липня 2017 року на підставі наказу від 10.07.2017 року № 5997/ДН-ОС позивач був звільнений з структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. було утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1, до переліку якого входить, зокрема, й ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 12.11.2014р. № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» на часткову зміну пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Офіційний вісник України, 2014 р., N 53, ст. 1402) установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Донецьк.

Процедуру реорганізації ДП «Донецька залізниця» та передачу всіх прав та обов`язків ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» (далі Постанова № 604) призупинено до завершення проведення антитерористичної операції.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Донецька залізниця» перебуває в стані припинення. Крім того, в Реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ "Українська залізниця", серед яких зазначено ДП "Донецька залізниця". Водночас зазначено про те, що правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" щодо ДП "Донецька залізниця" настає згідно з постановою N 604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 938 від 31.10.2018 р. публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило назву на акціонерне товариство «Українська залізниця».

З наведеного випливає, що передача всіх прав та обов`язків ДП «Донецька залізниця» до АТ «Укрзалізниця» наразі не здійснена, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 року у справі 910/5096/16.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що акціонерне товариство «Українська залізниця» є неналежним відповідачем для позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітної плати позивача, яка виникла у період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 15261,10 грн. А отже, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, в тому числі компенсації за невикористану відпустку, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у вказаний період часу працював на посаді електрогазозварника 4 розряду ремонтно-будівельної дільниці станції Дебальцеве виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

На виконання вимог статті 110 КЗпП України роботодавець повідомляв робітника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати, на підтвердження чого позивачем долучені до матеріалів справи відповідні табуляграми.

З доданих до позову табуляграм вбачається, що за березень 2017 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату з урахуванням часу простою та без утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів в розмірі 2852,68 грн., за квітень 2017 року в розмірі 1995,00 грн., за травень 2017 року 0,00 грн., за червень 2017 року - 352,05 грн., за липень 2017 року 9050,93 грн., в тому числі вихідна допомога склала 4061,34 грн. та компенсація за невикористану відпуску 4478,40 грн.

ОСОБА_1 отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року (аванс) в розмірі 1014,07 грн. у касі структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується відомостями на виплату грошей № 3 за березень 2017 року, долученими відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачем ПАТ «Українська залізниця» не спростовано розрахунок позивача в частині заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 13236 гривень 59 копійок. Разом з тим, суд дійшов висновку про необґрунтованість розрахунку позивача в частині заборгованості по заробітній платі в розмірі 1014,07 грн., оскільки вказані кошти були отримані позивачем в якості авансу за березень 2017 року.

Посилання відповідача про те, що у роботодавця відсутні первинні документи щодо розміру виконаної роботи та розміру заборгованості не спростовує висновків суду, оскільки обов`язок вести облік відпрацьованого часу та розміру заробітної плати покладено лише на роботодавця, обставини, які зумовлюють відсутність первинної документації, не звільняють роботодавця від обов`язку сплачувати заробітну плату працівнику, право на яку гарантоване Конституцією України.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Верховний Суду України у постанові № 6-365цс16 від 23 березня 2016 року виклав правовий висновок про те, що до трудових правовідносин, врегульованих ст. 116, 117 КЗпП України, застосовується положення ст. 617 ЦК України.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 10 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (далі - ТППУ).

Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені сертифікатом про форс-мажорні обставини, свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виплат робітнику належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до п. 7 розділу IV науково-правового висновку ТППУ від 16.01.2018 р. втрата контролю і доступу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул.. Артема, 68, та АДРЕСА_1 , місто Луганськ, вул.. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що надавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з ст..ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов`язків.

Враховуючи те, що вказаним науково-правовим висновоком ТПП України підтверджено настання обставин непереборної сили для ПАТ «Укрзалізниця», суд дійшов висновку про відсутність вини АТ «Укрзалізниця» у затримці виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки визначені статтею 116 КЗпП України. А отже, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Проте наявність відповідного висновку ТППУ не спростовує висновків суду, оскільки право на заробітну плату гарантоване статтею 43 Конституції України та відсутність вини відповідача у невиконанні своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати, не звільняє його від виконання такого обов`язку в наступному, а може лише бути підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої трудовим законодавством за вказане порушення трудових прав.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 13236,59 грн. (14250,66 1014,07) з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 274-279, 354, 430, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 13236 (тринадцяти тисяч двохсот тридцяти шести) гривень 59 копійок з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (семисот шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць в розмірі 1995 (однієї тисячі дев`ятисот дев`яносто п`яти) гривень 00 копійок з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного рішення суду 11 травня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: 83680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, .

Суддя