Справа № 462/3471/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/300/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_4, про скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження № 211 від 07.04.2016 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії громадянці ОСОБА_4».

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він разом із третіми особами: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 є мешканцями правої сторони другого поверху гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На другому поверсі вищевказаного гуртожитку, а саме у його правій стороні розташоване приміщення загального користування - хол, який протягом усього часу існування гуртожитку використовувалося мешканцями за його призначенням, а саме для зберігання речей, інвентарю мешканців другого поверху, а також для задоволення інших господарсько-побутових потреб мешканців цього поверху. Ухвалою Львівської міської ради від 20.03.2014 № 3192 «Про прийняття у власність територіальної громади АДРЕСА_1» його мешканці отримали можливість здійснювати приватизацію займаних ними житлових приміщень, в тому числі і загального користування за умови дотримання вимог і порядку встановленого чинним законодавством, та згоди мешканців гуртожитку. У 2014 році одна із мешканців гуртожитку - третя особа у справі ОСОБА_4 спочатку здійснила самозахоплення частини вищевказаного холу загального користування, а згодом встановила металеві двері на вході у дане приміщення загального користування, без згоди інших мешканців та без будь-якого погодження з ними. Проте, весною 2016 року мешканці дізналися про розпорядження Залізничної районної адміністрації від 07.04.2016 № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_4.», яким затверджено висновок міжвідомчої комісії - протокол № 11 від 05.04.2016 § 3; ОСОБА_4, наймачу житлового приміщення АДРЕСА_2, погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування під літерою LХІІ на другому поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту розробленого ФОП ОСОБА_15 Після переобладнання житлові приміщення АДРЕСА_2 будуть складатися з двох житлових кімнат пл. 17,7 м2, пл. 11,2 м 2, коридору пл. 2, 73 м2, поєднаного санвузла пл. З, 53 м 2. Зобов'язано ОСОБА_4 здати в експлуатацію переплановані житлові приміщення у встановленому порядку та звернутись в обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради БТІ та ЕО для внесення змін в технічну документацію. Позивач вважає, що вказаним розпорядженням порушено його права на користування спірним приміщенням холу, у зв'язку із чим позивач звернувся в суд з даним позовом та просить скасувати вищевказане розпорядження.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_4 здійснила самозахоплення частини холу загального користування, а згодом встановила металеві двері на вході у дане приміщення загального користування, без згоди інших мешканців та без будь-якого погодження з ними. Вважає, що Залізнична районна адміністрація безпідставно прийняла розпорядження від 07.04.2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_4.», яким порушено права позивача на користування спірним приміщенням холу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали.

Третя особа ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, вважає, що спірний хол не може бути віднесений до допоміжного приміщення гуртожитку.

Представник відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, тому розгляд справи проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Судом установлено, що згідно рішення Львівської міської ради № 962 від 20.12.2013 про передачу гуртожитку по АДРЕСА_1 від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» останній переданий у власність територіальної громади м. Львова (т.1 а.с.12).

Ухвалою Львівської міської ради № 3192 від 20.03.2014 прийнято у власність територіальної громади м. Львова гуртожиток по АДРЕСА_1 від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (т.1 а.с.13).

Ухвалою Львівської міської ради № 4121 від 20.11.2014 згідно п.1 надано дозвіл на приватизацію житлових і нежитлових (допоміжних) приміщень у гуртожитку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14).

Згідно Витягу із протоколу №14 засідання міжвідомчої комісії від 28.04.2015 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 погоджено переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ загальною площею 38.0 кв.м на II поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП ОСОБА_15, в якому буде обладнано житлову кімнату пл. 11,2 к.м, коридор пл. 2,73 кв. м, поєднаний санвузол пл. 3,53 кв.м (т.1 а.с.20).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 211 від 07.04.2016 затверджено висновок міжвідомчої комісії - протокол № 11 від 05.04.2016 року § 3; ОСОБА_4, наймачу житлового приміщення АДРЕСА_2, погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ на ІІ поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП ОСОБА_15; зобов»язано ОСОБА_4 переплановані житлові приміщення здати в експлуатацію у встановленому порядку (т.1 а.с.11, 22).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позов ОСОБА_2 є безпідставним, так як жодним чином не порушено права позивача, який проживав у гуртожитку без законних підстав; а також спірне приміщення не є допоміжним, оскільки позивачем не надано доказів про те, що у спірному холі знаходяться інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо, без доступу до якого експлуатація останнього є неможливою.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки № 309, виданої ЛКП «Сяйво», позивач проживає та зареєстрований у АДРЕСА_3 (т.2 а.с.88).

Підставою вселення у гуртожиток по АДРЕСА_1 був ордер № 2 від 25.01.1993, який виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профкому Моторно-вагонного депо Львів № 19 від 09.12.1992 (т.3 а.с.38-42).

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до змісту оскаржуваного розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування. Отже, приміщення холу в гуртожитку є місцем загального користування.

Це вбачається і з матеріалів інвентаризаційної справи на будинку АДРЕСА_1, де зазначено, що приміщення під літерою LXІІ є кімнатою відпочинку (ст.11 інв. справи).

Таким чином установлено, що спірне приміщення є холом (кімнатою відпочинку), яким мають право користуватися усі мешканця гуртожитку.

Враховуючи наведене, суд відмовляючи у позові прийшов до помилкового висновку про те, що спірне розпорядження не порушує права позивача, який є наймачем квартири АДРЕСА_3, і який не може належним чином та у повному обсязі користуватися приміщенням загального користування.

Разом з тим, предметом спору є вимога щодо скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 211 від 07.04.2016, яким вирішено питання про права та обов»язки ОСОБА_4 Відповідно вимога про скасування розпорядження прямо впливає на її права та інтереси. Тому ОСОБА_4 мала бути залучена до участі у справі не як третя особа, а саме як співвідповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. На даний час та час ухвалення оскаржуваного рішення аналогічні положення містить ч.1 ст. 81 ЦПК України.

У матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про залучення ОСОБА_4 до участі у справі як співвідповідача, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки. Враховуючи наведене, колегія суддів проходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2018 року скасувати та постановити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_4, про скасування розпорядження - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 08.02.2019р.

Головуючий

Судді