Номер провадження 22-ц/804/1346/19
Доповідач Лісовий О.О.
У Х В А Л А

12 квітня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Лісового О.О.,

суддів Баркова В.М.,

Биліни Т.І.,

ознайомившись з матеріалами справи за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування майнової шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та акціонерного товариства комерційний банк «ПраватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02 серпня 2018 року,

В с т а н о в и в :

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року постанову Донецького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

11 квітня 2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначена колегія суддів у складі: суддя-доповідач Лісовий О.О., судді: Барков В.М., Биліна Т.І.

З матеріалів справи вбачається, що у зазначеній справі 02 вересня 2013 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі головуючого-судді Баркової Л.Л., суддів Попової С.А., Гаврилової Г.Л. винесено судове рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яке в подальшому було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року, справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддею Барковим В.М. заявлено самовідвід, оскільки суддя Баркова Л.Л., яка брала участь у вирішенні справи, є його близьким родичем, у зв'язку з чим він не може розглядати зазначену справу.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу.

Згідно із ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов'язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України", як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ii) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв'язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява про самовідвід судді Баркова В.М. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 39, 40, 41 ЦПК України,

У х в а л и в :

Заяву судді Донецького апеляційного суду Баркова Віктора Миколайовича про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування майнової шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та акціонерного товариства комерційний банк «ПраватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02 серпня 2018 року задовольнити.

Справу передати для повторного автоматизованого розподілу з метою заміни судді Баркова В.М.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О.О.Лісовий

В.М.Барков

Т.І.Биліна