Справа № 236/2339/15-ц
Провадження № 4-с/236/3/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

при секретарі Олійник С.М.,

за участі:

представника стягувача Стулікова А.В.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника Лиманського МВ ДВС

Головного територіального управління

юстиції у Донецькій області Саса А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман Донецької області (із застосуванням засобів відеоконференції з приміщенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області) скаргу адвоката Стулікова Артура Вікторовича, подану в інтересах стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , на постанову головного державного виконавця Лиманського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Саса Артема Юрійовича від 29.03.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 54596284,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Стуліков А.В., який діє в інтересах стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , у квітні 2019 року звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Лиманського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Саса А.Ю. від 29.03.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 54596284.

Представник стягувача у скарзі зазначає, що 29.03.2019 року постановою державного виконавця було закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа по справі № 236/2339/15-ц, виданого 23.11.2015 року Краснолиманським міським судом Донецької області. Згідно з цим виконавчим документом судом було зобов`язано ліквідаційну комісію ТОВ «АТЕК», головою якої є ОСОБА_2 , здійснити капіталізацію коштів для виплати ОСОБА_1 , виходячи з проіндексованої суми на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, 3230,87 грн.. Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження дійшов висновку про те, що виконати рішення суду неможливо без участі боржника, і прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено «…надіслано подання щодо притягнення до кримінальної відповідальності…». Однак, за твердженням представника стягувача, постанова державного виконавця «…винесена без фактичного надіслання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення». Представник стягувача вбачає у цьому випадку недотримання державним виконавцем вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», просить суд визнати відповідну постанову неправомірною та скасувати її.

Скарга на дії державного виконавця подана адвокатом Стуліковим А.В. за правилами ст.ст. 447-449 ЦПК України (в ред. Закону від 03.10.2017 року № 2147-VII) в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_3 та стягувач ОСОБА_1 підтримали дану скаргу та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Лиманського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Сас А.Ю. заперечував проти скарги представника стягувача ОСОБА_3 , просив відмовити у задоволенні даної скарги.

Заінтересована особа ТОВ «АТЕК» будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направили, заяв про відкладення розгляду скарги до суду не надали.

Представник заінтересованої особи Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області Грибанова Ю.С. була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду скарги, в судове засідання не прибула, заяви про відкладення розгляду до суду не направила.

Вислухавши думку присутніх учасників справи, вивчивши надані на вимогу суду державним виконавцем матеріали виконавчого провадження № 54596284, дослідивши матеріали цивільної справи № 236/2339/15-ц, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.09.2015 року у справі № 236/2339/15-ц було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «АТЕК» про зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано ліквідаційну комісію ТОВ «АТЕК», головою якої є ОСОБА_2 , здійснити капіталізацію коштів для виплати ОСОБА_1 , виходячи з проіндексованої суми на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, 3230,87 грн., вирішено питання про розподіл між сторонами витрат щодо сплати судового збору(т.1,а.с.57-58). Зазначене судове рішення набуло законної сили 18.11.2015 року (т.1,а.с.82-84), на виконання рішення 23.11.2015 року було видано виконавчий лист (т.1,а.с. 97).

Вказаний виконавчий документ перебував на примусовому виконанні у відділі ДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області (виконавче провадження № 49541860 від 03.12.2015 року) (т.1, а.с. 156).

Судове рішення не було виконане. При цьому як причини невиконання голова ліквідаційної комісії ТОВ «АТЕК» Жернова О.Т. вказує фактичне припинення господарської діяльності підприємством, відсутність належного майна, прибутку або резервних фондів підприємства.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «АТЕК» від 01.10.2014 року була запроваджена процедура припинення цього Товариства шляхом його ліквідації в добровільному порядку; правонаступників ліквідовуваного Товариства не визначено; головою ліквідаційної комісії Товариства призначено ОСОБА_2 (протокол № 10 від 01.10.2014 року; т.1, а.с.16-17). Відомості про перебування юридичної особи в стані припинення внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 03.10.2014 року (т.1, а.с.5-6). Згідно з фінансовою звітністю боржника ТОВ «АТЕК» не має на сьогодні оборотних та необоротних активів, фактично не здійснює господарської діяльності, статутний фонд Товариства розформовано (т.1, а.с.18-24). На теперішній час процедура ліквідації Товариства не завершена, ТОВ «АТЕК» не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджено особистими поясненнями голови ліквідаційної комісії ТОВ «АТЕК» Жернової О.Т..

Постановами державного виконавця від 17.12.2015 року, від 30.12.2015 року відносно боржника застосовані штрафні санкції (т.1, а.с. 144,150). Державним виконавцем складались акти про невиконання боржником судового рішення 17.12.2015 року, 30.12.2015 року (т.1, а.с. 145,151), 27.01.2016 року внесено подання до територіального органу Національної поліції України щодо притягнення посадових осіб ТОВ «АТЕК» до кримінальної відповідальності (т.1, а.с. 141-142).

На адресу органу ДВС надійшло повідомлення про початок досудового розслідування за вих. № 1261/302/06-2016 від 27.01.2016 року (т.1,а.с.139), відомості про можливу поді. Кримінального правопорушення були внесені слідчим Краснолиманського відділення поліції Грибановою Ю.С. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 720000074 від 27.01.2016 року (т.1, а.с.139).

Постановою державного виконавця від 05.02.2016 року (т.1,а.с.138) виконавче провадження № 49541860 було закінчено на підставі п.1 ч.1 ст. 49 Закону України від 21.04.1999 року N 606-XIV«Про виконавче провадження» (чинного на той час, в редакції Закону від 04.11.2010 року № 2677 VI). Інформація про можливе оскарження постанови державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження № 49541860 учасниками справи не надана.

Стягувачем у березні 2016 року повторно направлено виконавчий лист для примусового виконання до органу ДВС, державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 50499807 від 15.03.2016 року (т.1, а.с.164). Під час ініційованої стягувачем повторної процедури виконавчого провадження судове рішення виконане не було, що підтвердили усі присутні під час судового розгляду учасники справи.

Виконавчий лист пред`явлений представником стягувача в черговий раз до Лиманського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у серпні 2017 року (виконавче провадження № 54596284).

Зокрема, 29.08.2017 року до відділу ДВС надійшла заява представника стягувача адвоката Стулікова А.В. про відкриття виконавчого провадження. До заяви було додано виконавчий лист у справі № 236/2336/15-ц від 23.11.2015 року та довіреність на представництво інтересів стягувача, складену від імені ОСОБА_1

Постановою головного державного виконавця Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Саса А.Ю. від 31.08.2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа, копія відповідної постанови державного виконавця направлена сторонам виконавчого провадження; у постанові зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У матеріалах виконавчого провадження є копія виклику державного виконавця, адресованого ТОВ «АТЕК», представника боржника викликано до відділу ДВС на 07.09.2017 року о 09 год. 30 хв.

У матеріалах виконавчого провадження містяться письмові пояснення голови ліквідаційної комісії ТОВ «АТЕК» ОСОБА_2 , складені 28.08.2017 року, зареєстровані в журналі обліку вхідної кореспонденції Лиманського МВ ДВС 31.08.2017 року за вх. № 14.32-5733. Згідно з вказаними поясненнями за період з 01.10.2014 року і до теперішнього часу ТОВ «АТЕК» перебуває в стані припинення, доходів від діяльності не отримує, заробітна плата не нараховується і не видається, розрахункові рахунки закриті; власного майна підприємство не має; голова ліквідаційної комісії не має можливості здійснити нарахування для виплати ОСОБА_1 одноразово втраченого заробітку. До письмових пояснень головою ліквідаційної комісії ТОВ «АТЕК» додані копія податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік (доходи від будь-якої діяльності підприємства за 2016 рік відсутні), копія фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік (дані щодо необоротних активів, оборотних активів, зобов`язань, фінансових результатів, прибутку ТОВ «АТЕК» зазначені з нульовими показниками).

Державним виконавцем отримано інформаційне повідомлення з Державної фіскальної служби України (запит державного виконавця від 25.09.2017 року № 31311902), згідно з яким інформація про номери рахунків, відкриті боржником у банках та інших фінансових установах, до ДФС України не надходила.

Державним виконавцем отримані інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно з вказаними довідками за ТОВ «АТЕК» зареєстровано з 27.11.2011 року право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою АДРЕСА_1 р (будівля кав`ярні швидкого харчування), постановою державного виконавця від 12.08.2016 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника ТОВ «АТЕК».

У матеріалах виконавчого провадження міститься запит ст. слідчого Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУ НП у Донецькій області Грибанової Ю.С. від 04.03.2019 року № 3667/302/05-2019, адресований начальнику Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_4 , зареєстрований у журналі обліку вхідної кореспонденції Лиманського МВ ДВС 07.03.2019 року за вх. № 14.32-10-2986. Слідчий у зв`язку із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 720000074 від 27.01.2016 року (правова кваліфікація події правопорушення ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 358 КК України) запитує інформацію про те, чи перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист у справі № 236/2336/15-ц від 23.11.2015 року, як виконується вказане рішення суду. На вказаному запиті слідчого проставлена позначка державного виконавця «Відповідь надано 21.03.2019 року. До справи», текст відповіді на запит слідчого у матеріалах виконавчого провадження відсутній.

Постановою державного виконавця від 29.03.2019 року виконавче провадження № 54596284 закінчено на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». В мотивувальній частині постанови державного виконавця зазначено: «добровільно голова ТОВ «АТЕК» ОСОБА_2 не виконала капіталізацію коштів для виплати ОСОБА_1 , виходячи з проіндексованої суми на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, 3230,87 грн. На голову ТОВ «АТЕК» Жернову ОСОБА_5 відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» надіслано подання щодо притягнення до кримінальної відповідальності. В зв`язку з тим, що виконати рішення без участі боржника не можливо та враховуючи, що державним виконавцем здійснені всі заходи згідно ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає завершенню, а виконавчий лист поверненню до суду». До зазначеної постанови державного виконавця додано супровідний лист від 29.03.2019 року про направлення копії процесуального документа на адресу ТОВ «АТЕК», ОСОБА_1 , до Краснолиманського міського суду Донецької області.

Вирішуючи по суті скаргу адвоката Стулікова А.В. на дії державного виконавця, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,04.11.1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до правосуддя, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, котрі виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Нормами ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні умови виконання рішень,за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, визначені нормами ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, зокрема, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого згідно із ч.6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. Наступного робочого дня після спливу такого строку державний виконавець повторно перевіряє виконання рішення боржником.У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Представник стягувача скористався своїм правом на повторне пред`явлення до органу ДВС виконавчого листа по справі № 236/2339/15-ц, виданого 23.11.2015 року Краснолиманським міським судом Донецької області, оскільки рішення суду остаточно не було виконано в межах раніше ініційованої процедури виконавчого провадження. При цьому стягувач, для якого ефективним захистом порушеного права є отримання присудженого за рішенням, не зобов`язаний чекати остаточного результату кримінального провадження у виді наявності обвинувального вироку щодо посадових осіб ТОВ «АТЕК».

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ) виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Подібна норма містилась і у ч.1 ст. 50 чинного раніше Закону України від 21.04.1999 року N 606-XIV«Про виконавче провадження».

Однак в цьому контексті слід врахувати сформований практикою Європейського суду з прав людини «принцип правової визначеності», котрий являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Вимоги цього принципу передбачають, в тому числі, чітке формулювання умов, за яких здійснюється певне обмеження прав особи, чіткий розподіл повноважень між гілками влади, спеціально-дозвільний тип правового регулювання діяльності органів державної влади, винятково законодавче забезпечення меж повноважень органів державної влади, неможливість скасування остаточного судового рішення. Цей принцип означає вимогу чіткості підстав, цілей та змісту нормативних приписів, особливо тих із них, які адресовані безпосередньо громадянам. Громадяни повинні мати можливість упевнено передбачати правові наслідки своєї поведінки. Принцип визначеності вимагає також, щоб повноваження органів влади у відносинах із громадянами та їх об`єднаннями визначалися лише законами, ними ж мають установлюватися межі розсуду цих органів.

В розглядуваному випадку орган Державної виконавчої служби з мовчазною згодою дозволив заявниці двічі ініціювати повторні виконавчі провадження щодо виконання виконавчого листа по справі № 236/2339/15-ц, виданого 23.11.2015 року Краснолиманським міським судом Донецької області, тому ОСОБА_1 , виходячи з «принципу правової визначеності», мала правомірні очікування щодо вжиття державним виконавцем передбачених законом заходів з примусового виконання рішення, неупередженого, ефективного, своєчасного і повного за обсягом вчинення виконавчих дій (як це гарантовано нормами ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зі змісту оглянутих судом матеріалів виконавчого провадження № 54596284 вбачається, що державним виконавцем фактично були здійснені лише дві виконавчих дії з числа тих, котрі є обов`язковими за змістом ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» - складено постанови про відкриття виконавчого провадження та про закінчення виконавчого провадження.

Водночас згідно із п.6 розд. І «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстр. у МЮУ 02.04.2012 року за № 489/20802, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.8 розд. І вказаної Інструкції акт державного виконавця це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події; у констатуючій частині цього документа мають бути викладені мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Проте державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 54596284 так і не були жодного разу складені акти про перевірку виконання рішення боржником (за участю представника боржника та/або стягувача, представника стягувача).

У п.7 розд. І «Загальні положення» згаданої Інструкції вказано, що постанова державного виконавця як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення, найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність, назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа), за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення, строку і порядку оскарження постанови.

Однак у мотивувальній частині постанови державного виконавця від 29.03.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 54596284 не зазначені мотиви, з яких виконавець прийняв відповідне рішення, дійшов висновків щодо невиконання боржником (представником боржника) рішення суду, щодо неможливості здійснити примусове виконання без участі боржника (представника боржника).

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Слід відзначити, що виконавчий лист перебував у провадженні державного виконавця впродовж досить тривалого проміжку часу (з 31.08.2017 року до 29.03.2019 року); при цьому процесуальні дії, котрі державний виконавець вважав за необхідне виконати задля виконання рішення (відкриття виконавчого провадження, отримання пояснень від представника боржника, отримання інформації щодо майнового стану боржника), були вчинені у серпні вересні 2017 року, після цього державним виконавцем не було вчинено жодних процесуальних дій аж до закінчення виконавчого провадження у березні 2019 року.

Розумність строків виконання судових рішень, зокрема, ухвалених за результатами розгляду цивільних справ, є важливим елементом ефективного захисту прав приватних осіб. Право на виконання судового рішення без надмірних затримок охоплюється правом на справедливий суд, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини.

Так, у цивільних справах для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («право на справедливий суд») перебіг провадження розпочинається з часу надходження позовної заяви до суду,а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (рішення Суду у справі «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999 року).

Згодом порушення «права на справедливий суд» були констатовані у справах «Паскал проти України» (рішення Суду від 15.09.2011 року), «Буров проти України» (рішення Суду від 17.03.2011 року), «Коробов проти України» (рішення Суду від 21.07.2012 року), «Іззетов проти України» (рішення Суду від 15.09.2011 року), «Тодоров проти України» (рішення Суду від 12.01.2012 року), «Балицький проти України» (рішення Суду від 03.11.2011 року), «Плєшков проти України» (рішення Суду від 10.02.2011 року), «Третьяков проти України» (рішення Суду від 29.09.2011 року), «Борисенко проти України» (рішення Суду від 12.01.2012 року), «Караванський проти України» (рішення Суду від 14.04.2011 року), «Дорошенко проти України» (рішення Суду від 26.05.2011 року), «Кирилюк проти України» (рішення Суду від 06.10.2011 року)).

Ухвалюючи рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), Європейський суд з прав людини констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень, зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльність державної виконавчої служби, недоліки національного законодавства; справа стосувалась тривалого невиконання остаточних судових рішень та відсутності ефективного національного засобу врегулювання цього питання.

За встановлених при розгляді скарги адвоката Стулікова А.В. обставин тривале невиконання державним виконавцем остаточного судового рішення не відповідає критеріям «розумного строку», порушує право заявника на справедливий суд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Натомість доводи адвоката Стулікова А.В. відносно порушення державним виконавцем вимог ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення копії постанови державного виконавця на адресу стягувача засобами поштового зв`язку простою кореспонденцією суд відхиляє.

Адже відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. При цьому направлення на адресу стягувача копії постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням не передбачено.

За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами (ч.3 ст. 28 згаданого Закону). Але у матеріалах виконавчого провадження № 54596284 відсутні відомості про авансування стягувачем (представником стягувача) витрат виконавчого провадження.

Крім того, суд відхиляє доводи адвоката Стулікова А.В. відносно закінчення державним виконавцем виконавчого провадження № 54596284 «без фактичного надіслання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду скарги підтверджено факт направлення державним виконавцем подання до правоохоронних органів про притягнення посадових осіб ТОВ «АТЕК» до кримінальної відповідальності 22.01.2016 року(т.1,а.с.141-142). Відомості про можливу подію кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.1 382 ст. КК України, внесені слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 720000074 від 27.01.2016 року в порядку ч.1 ст. 214 КПК України. На теперішній час досудове розслідування не було закінчене у будь-якій процесуальній формі, передбаченій нормами ст. 283 КПК України, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями представника Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУ НП у Донецькій області.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналогічна норма міститься у ч.3 ст. 2 КК України (ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу).Ст. 19 КПК України проголошує, що ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення, за яким він був виправданий або засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

Відтак, повторне внесення державним виконавцем подання до органу Національної поліції про притягнення голови ліквідаційної комісії ТОВ «АТЕК» ОСОБА_2 за умисне невиконання судового рішення (за умови наявності розпочатого і не закінченого досудового розслідування щодо аналогічних фактичних обставин) призвело б до порушення фундаментального правового принципу «non bis in idem».

Норми п.11 ч.1 ст. 39 ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язують закінчення виконавчого провадження із направленням державним виконавцем до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та надісланням виконавчого документа до суду, який його видав. В такому разі закон не встановлює обов`язку державного виконавця перед прийняттям рішення про закінчення виконавчого провадження отримати кінцевий результат розпочатого кримінального провадження у формі повідомлення про підозру певним особам, постанови про закриття кримінального провадження, направлення прокурором до суду обвинувального акта чи клопотань, передбачених ст. 283 КПК України.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника); якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, за встановлених при розгляді скарги адвоката Стулікова А.В. обставин (тривале невиконання державним виконавцем остаточного судового рішення, відсутність активних процесуальних дій державного виконавця впродовж тривалого часу, що не відповідає критеріям «розумного строку», не вчинення державним виконавцем усіх необхідних процесуальних дій, котрі передбачені нормами ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження») суд не приймає заперечення державного виконавця проти скарги як обґрунтовані, констатує той факт, що дії державного виконавця не є «вчиненими відповідно до закону», а право заявника було порушено.

Приймаючи оскаржуване процесуальне рішення про закриття виконавчого провадження, державний виконавець не дотримався норм ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, скарга адвоката Стулікова А.В. на постанову головного державного виконавця Лиманського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Саса А.Ю. від 29.03.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 54596284 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.441, 447,448,451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката Стулікова Артура Вікторовича, подану в інтересах стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Лиманського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Саса Артема Юрійовича від 29.03.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 54596284 та скасувати цю постанову.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя -