Справа № 216/7092/18
провадження №2-о/216/48/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Клименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення належності до національності «німець», -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності до національності «німець». Заяву обґрунтовано наступним: заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Потсдам в Німеччині. Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дівоче прізвище матері заявника ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та по національності є німкеня. На сьогоднішній час заяник також хоче змінити свою національність на «німець», тому що його предки з боку матері були німцями. З дитинства в родині вони святкують німецькі свята та шанують німецькі традиції. Для заявника це важливо, так як у майбутньому він планує переїхати на постійне місце проживання до Німеччини, де мешкає його рідна сестра ОСОБА_5 я ОСОБА_6 , бабуся, двоюрідні брати та сестри, з якими заявник підтримує родинні зв`язки та відвідує при можливості. Заявник звертався до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, стосовно графи національність в актовому записі про народження. 20. 04. 2018 року він отримав від Відділу РАЦС відповідь, в якій зазначається, що відповідно до ст. 124 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 року (зі змінами), відповідно до якого громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Національна належність особи, таким чином, є актом особистого самовизначення особи і жодним чином не впливає на її публічно-правові відносини з державною. Фіксація факту національності особи у документі, що посвідчує особу, чи в актових записах цивільного стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки постановила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Реєстрація народження заявника була проведена бюро ЗАГС при 89 військовій комендатурі в м. Потсдам, Республика Німеччина, актовий запис знаходиться на зберіганні архівно-інформаційного відділу Управління ЗАГС міста Москва Російської Федерації, де вказана національність батька українець, національність матері німкеня, але видати довідку щодо підтвердження національності заявника, не має можливості. Заявник просить суд винести рішення, яким встановити факт належності його до національності «німець».

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав в повному обсязі, просить суд її задовольнити.

Представник зацікавленої особи: Центрально-Міський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, жодних заперечень щодо заявлених вимог не мають.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Потсдам в Німеччині. Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Дівоче прізвище матері заявника ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та по національності є німкеня, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.6). На сьогоднішній час заяник також хоче змінити свою національність на «німець», тому що його предки були німцями. З дитинства в родині вони святкують німецькі свята та шанують німецькі традиції. Для заявника це важливо, так як у майбутньому він планує переїхати на постійне місце проживання до Німеччини, де мешкає його рідна сестра ОСОБА_7 я ОСОБА_6 , бабуся, двоюрідні брати та сестри, з якими заявник підтримує родинні зв`язки та відвідує при можливості. Заявник звертався до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, стосовно графи національність в актовому записі про народження. 20.04.2018 року він отримав від Відділу РАЦС відповідь, в якій зазначається, що відповідно до ст. 124 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 року (зі змінами), відповідно до якого громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Національна належність особи, таким чином, є актом особистого самовизначення особи і жодним чином не впливає на її публічно-правові відносини з державною. Фіксація факту національності особи у документі, що посвідчує особу, чи в актових записах цивільного стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки постановила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Реєстрація народження заявника була проведена бюро ЗАГС при 89 військовій комендатурі в м. Потсдам, Республика Німеччина, актовий запис знаходиться на зберіганні архівно-інформаційного відділу Управління ЗАГС міста Москва Російської Федерації, де вказана національність батька українець, національність матері німкеня, але видати довідку щодо підтвердження національності заявника, не має можливості. (а.с.8).

Згідно з частино 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 (далі - Правила).

Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

За приписами пунктів 1.7 та 1.16 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Згідно з підпунктом 2.16.7 пункту 2.16 вищезазначених Правил - на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Згідно п. 2.6. цих же Правил, разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні;інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Згідно п. 2.7. цих же Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому.

Згідно п. 2.15. цих же Правил, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається: якщо актовим записом про народження передбачені, але в ньому відсутні прізвище, власне імя, по батькові або громадянство батьків; якщо прізвище, власне імя, та по батькові зазначено без урахування національних традицій; якщо при державній реєстрації народження дитині присвоєне прізвище або власне імя, без урахування побажань батьків або одного з них; якщо дитина має власне імя, відмінне від того, яке зазначено в актовому записі про народження, і цього вимагають інтереси дитини; при необхідності зміни прізвища, власного імені, по батькові у звязку із зміною статі; при впізнанні особи, смерть якої була зареєстрована як невідомої (за наявності протоколу впізнання трупа); при зміні громадянства; при зміні батьком або матірю прізвища відповідно до статті 53 СК України та необхідності внесення змін до актового запису про народження їх дитини (висновок складається з урахуванням вимог, зазначених у статті 148 СК України); якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості); в інших окремих випадках, що не суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання.

Ст. 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом.

Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя.

Частиною 2 статті 300 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з положеннями статей 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення.

Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах.

При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невідємною частиною загальновизнаних прав людини.

До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до статті 4 даного Закону відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, повязаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність.

Примус громадян хоч би в якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд, здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до статті 9 даного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 вказаної Конвенції визначено, що сторони зобовязуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та імя мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, доказаною і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 197, 206, 258-259, 263-265, 268, ЦПК України, ст.ст. 269, 271, 300 ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про національні меншини», Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», ст. 35 Конституції України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення належності до національності «німець задовольнити.

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , до національної меншини «німець».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя М. В. Бутенко