ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №591/5427/18

Номер провадження 22-ц/816/4438/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого у м. Суми Сумської області, повне рішення складено 02 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом, просила змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання доньки.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

За рішенням цього ж суду від 28 грудня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 350 грн з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки, починаючи з 06 травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач працює, отримує заробітну плату, яка становить у середньому близько 4000 грн на місяць. Зі зростанням доньки витрати на її утримання збільшились, зокрема втирати на харчування, одяг, що призвело до зміни матеріального стану позивача.

Розмір аліментів, які стягуються з відповідача є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та є значно меншим за встановлений Законом мінімум, тому позивач просила змінити розмір аліментів, які утримуються на її користь із ОСОБА_2 , і стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня набранням рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2009 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісячно з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн 40 коп. судового збору.

У серпні 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити оскаржене судове рішення в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню, зменшивши їх розмір до 600 грн на місяць, вирішити питання про притягнення до адміністративної відповідальності адвоката позивача ОСОБА_5 за систематичні пропуски судових засідань та ненадання доказів поважності причин відсутності.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував відсутності достатніх доказів на підтвердження змін матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я, інших обставин, які є підставою для зміни розміру аліментів у розумінні статті 192 СК України.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 14 жовтня 2006 року по 24 червня 2009 року сторони перебували у шлюбі (а.с. 8,10).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9). Після розірвання шлюбу за взаємною згодою батьків дитина проживає разом з матір`ю.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2009 року по справі №2-2665/09 з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 350 грн з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 06 травня 2009 року до досягнення нею повноліття (а.с. 212).

Вбачається, що ОСОБА_2 встановлена інвалідність ІІІ групи на строк до 01 січня 2019 року, протипоказана важка фізична праця, переохолодження (а.с. 60, 61).

Відомості про результати переогляду 19 грудня 2018 року та встановлення інвалідності на черговий строк у матеріалах справи відсутні.

З 12 листопада 2012 року по 31 грудня 2018 року ОСОБА_2 одержував державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю з дитинства (а.с.59).

За 2 квартали 2018 року розмір доходу ОСОБА_2 становить 4356 грн соціальні виплати (а.с. 128-130).

ОСОБА_1 працює в Сумському обласному центру з гідрометеорології на посаді метеоролога 2 категорії, її заробіток за період з січня 2018 року по грудень 2018 року складає 58472,76 грн, середній заробіток - 4872,73 грн на місяць (а.с.199).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що майновий стан позивачки погіршився з огляду на збільшення витрат на утримання дитини, загальний ріст цін, розмір аліментів, який становить 350 грн на місяць є недостатнім для утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням свого матеріального становища матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що майновий стан позивачки погіршився, дійшов вірного висновку про збільшення розміру аліментів, частково задовольнивши вимоги позивача визначив аліменти на дитину у мінімальному гарантованому розмірі, керуючись вищими інтересами дитини, при цьому врахував, що відповідач працездатний, перешкод для працевлаштування не має, а тому може сплачувати аліменти у встановленому розмірі.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується, що 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 повторно встановлена інвалідність ІІІ групи на строк до 01 січня 2019 року, дата чергового переогляду 19 грудня 2018 року, протипоказана важка фізична праця, переохолодження, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - лікування у пульмонолога, обстеження в пульмонологічному відділенні СОКЛ, санаторно-курортне лікування (а.с. 60, 61).

Відомості про результати переогляду медико-соціальною експертною комісією, призначеного на 19 грудня 2018 року, а саме про встановлення інвалідності на черговий строк або наявність медичних обмежень щодо умов або характеру праці на дату ухвалення рішення судом першої інстанції у матеріалах справи відсутні.

Крім того, висновок медико-соціальної експертної комісії про умови і характер праці від 27 грудня 2016 року не містить медичної заборони щодо працевлаштування (а.с. 60-61).

За таких обставин доводи апеляційної скарги про наявність інвалідності у відповідача та отримання ним державної соціальної допомоги не можуть бути підставою для висновку про те, що відповідач не може сплачувати аліменти у більшому розмірі , ніж 350 гн на місяць. ОСОБА_2 не має перешкод для працевлаштування, зокрема і з урахуванням медичних рекомендацій, та надавати своїй дитині мінімальне гарантоване утримання.

Посилання відповідача на більш високий рівень заробітку позивачки висновків суду по суті спору також не спростовує.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Тобто чинним законодавством обов`язок з утримання дитини покладений у рівному ступені на обох батьків. За встановлених обставин справи об`єктивних підстав для перекладання обов`язку з утримання спільної дитини на позивачку відсутні.

ОСОБА_2 працездатний, вільний у виборі роботи відповідно до освіти та стану здоров`я, може утримувати себе та сплачувати аліменти на дитину у розмірі визначеному судом першої інстанції.

Вимога ОСОБА_2 заявлена до апеляційного суду про притягнення до відповідальності адвоката позивача за процесуальні порушення нібито вчинені нею під час розгляду справи судом першої інстанції виходить за межі повноважень апеляційного суду, встановлених процесуальним законом при перегляді рішення суду першої інстанції. Зі змісту глави 9 Цивільного процесуального кодексу вбачається, що питання про застосування заходів процесуального примусу до учасників справи належить до повноважень суду, який безпосередньо розглядає справу і має можливість надати оцінку діям або бездіяльності учасника процесу.

За таких обставин суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, перевіривши доводи позивача, врахував інтереси дитини, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина