Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1,

представник відповідача - Лісовський Сергій Володимирович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м Києва з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» з позовом, в якому просив, згідно заяви про зменшення позовних вимог від 11.05.2017 року, визнати таке здійснення виконання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.06.2008 року ПАТ «Укрсиббанк» таке як з використанням нечесної підприємницької практики.

Позов обґрунтований тим, що 23.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав позивачеві кредит у розмірі 97000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки у розмірі 14% річних та кінцевим строком погашення до 23.06.2038 року.

Позивач зазначає, що при виконанні ним умов кредитного договору, Банком було здійснено привласнення грошових коштів позивача. А саме, як вказує позивач, ним було здійснено перерахування грошових коштів в рахунок погашення кредиту у розмірі 22752,60 грн. від 29.06.2016 року, однак вказану суму Банк не зарахував в рахунок погашення кредиту а привласнив вказаний розмір грошових коштів позивача.

Такі дії Банку позивач вважає нечесною підприємницькою практикою, та просить суд визнати, що Банк здійснював виконання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.06.2008 року з використанням нечесної підприємницької практики.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов згідно заяви про зменшення позовних вимог у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначав, що відбулась технічна помилка, грошові кошти були повернуті позивачеві, порушені права відновлені.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 23.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав позивачеві кредит у розмірі 97000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки у розмірі 14% річних та кінцевим строком погашення до 23.06.2038 року. (а.с. 11-14)

Відповідно до п. 3.4.1. Договору використовувати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а саме: на рахунок № 506 в АКІБ «УкрСиббанк», код Банку (МФО) 351005. (а.с. 12)

Згідно п. 7.1. сторони домовились, що при порушенні Позичальником термінів виконання договірних зобов'язань, він доручає Банку здійснювати списання коштів з будь-якого рахунку Позичальника в національній та/або іноземній валюті, відкритого в АКІБ «УкрСиббанк», зокрема, з поточного рахунку № 9400. (а.с. 13)

Як вбачається з квитанції № 18 від 29.06.2016 року, ОСОБА_3 було здійснено зарахування грошових коштів у розмірі 22752 грн. 60 коп. на рахунок № 7035 в АТ «УкрСиббанк». (а.с. 15)

Однак, відповідно до Довідки № 11091 від 29.08.2016 року, виданої АТ «УкрСиббанк», стан кредитної заборгованості у ОСОБА_3 становить 3265,46 доларів США. (а.с. 17)

Згідно цієї Довідки також вбачаться, що Банк зазначає про відсутність платежу в рахунок погашення кредиту станом на 24.06.2016 року. (а.с. 18 з.в.)

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями кредитного договору, а також Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В матеріалах справи міститься пояснювальна записка на ім'я Заступника начальника РУ з ІБ АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 від фінансового консультанта відділення № 760 ОСОБА_5, з якої вбачається, що 30.06.2016 року до відділення звернувся позивач з питанням перерахування коштів по кредиту на суму в 1131 доларів США 97 центів. ОСОБА_5 зазначає, що нею було сформовано валютний меморіальний ордер на перерахування коштів з карткового рахунку № 7042 ОСОБА_3 на рахунок для погашення основного боргу, де вона помилково вказала рахунок іншого клієнта № 0 ОСОБА_6

За таких обставин у вищевказаній пояснювальній записці, консультант ОСОБА_5 просить анулювати дане поповнення та перерахувати суму 1131 доларів США 97 центів на рахунок № 00 ОСОБА_3 (а.с. 87)

Як вбачається з письмових пояснень ПАТ «УкрСиббанк» 06.09.2016 року було зараховано оплату за відсотками за кредитним договором позивачу за період з 01.05.2016 року по 22.05.2016 року в сумі 612,34 доларів США; за період з 23.05.2016 року по 26.05 2016 року 111,07 доларів США та 0,40 доларів США; за період з 27.05.2016 року по 31.05.2016 року 138,65 доларів США ТА 0,07 доларів США, тобто на загальну суму 862,53 доларів США.

Крім того, 06.09.2016 року було зараховано оплату за кредитом у сумі 269,44 доларів США, що була нарахована позивачу 23.06.2016 року. Сума заборгованості у розмірі зайво нарахованих відсотків на суму 3,53 доларів США також була зменшена по даному кредиту Банком. Вказані обставини доведені відповідними відомостями з Виписки по особовому рахунку. (а.с. 118-125)

Згідно п. 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Частина 2 вказаної статті зазначає про обставини, за яких дії можуть бути визначені як нечесна підприємницька практика.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Зі змісту частини 3 статті 19 вказаного Закону вбачається, що нечесною підприємницька практика, вважається на стадії пропонування продукції, товару тощо, тобто вводить споживача в оману до укладення договору.

Відповідно до частини 4 цієї статті агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики:

1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати;

2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла;

3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача;

4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання.

Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В судовому засіданні сторона позивача визнала той факт, що помилково нарахований борг по кредитному договору Банком було списано, грошові кошти повернуті позивачу.

За вказаних обставин, суд не вбачає правових підстав для встановлення факту того, що ПАТ «Укрсиббанк» при виконанні умов кредитного договору використовував нечесну підприємницьку практику, адже з матеріалів справи вбачається, що при зарахуванні кредитного платежу ОСОБА_3 за червень 2016 року, відбулась технічна помилка, що встановлено на підставі відповідної пояснювальної записки працівника Банку. Крім того, Банком було самостійно виправлено всі зайві нарахування щодо суми заборгованості позивача, грошові кошти повернуті позивачеві, що було визнано представником позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави позову, а саме факт використання ПАТ «УкрСиббанк» нечесної підприємницької практики, а тому у його задоволенні суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживачів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко