ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/8310/18
Провадження № 22-ц/4820/685/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/8310/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року (суддя Вдовичинський А.В.) про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

03 грудня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на частку у нежитловому приміщенні, яке зареєстроване за відповідачкою.

05 лютого 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, посилаючись на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушеного права, за захистом якого він звернувся. Після припинення сумісного проживання відповідачка забрала усе набуте ними майно і змінила замки вхідних дверей квартири, що свідчить про небажання ділити майно. Існує висока ймовірність його відчуження.

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року заяву задоволено. Накладено арешт на нежитлове приміщення, магазин ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

ОСОБА_4, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Посилається на порушення норм процесуального права. Вважає, що ні позивачем, ні судом не аргументовано підстави застосування заходів забезпечення позову. Накладення арешту на нерухоме майно перешкоджає їй здійснювати підприємницьку діяльність та здавати приміщення в оренду, отримувати дохід. Крім того, судом не застосовано зустрічне забезпечення.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримала.

Інші учасники судового процесу не з'явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників процесу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у провадженні Кам'янець-Подільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності, , а саме на нежитлове приміщення (магазин ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1») по АДРЕСА_1.

При застосуванні заходів забезпечення позову за заявою позивача, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд з таким висновком погоджується.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Оцінка судом наявності чи відсутності підстав для задоволення позову не здійснюється.

Накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом, зокрема у випадку існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наявності реальної ймовірності його відчуження.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання права власності на частку у нерухомому майні (ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1).

Зі змісту заяви позивача про застосування заходу забезпечення позову слідує, що він стосується заборони відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення його позову.

Саме з цього виходив суд при задоволенні заяви про забезпечення позову і, встановивши, що між сторонами існує спір про право на частку у спільній сумісній власності на нерухоме майно та наявні ризики утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, зробив обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на спірне нежитлове приміщення.

Апеляційний суд з урахуванням змісту заявлених позовних вимог та балансу інтересів обох сторін, вважає накладений судом арешт на спірне нежитлове приміщення співмірним з ними.

Аргументи про неподання ОСОБА_6 доказів на підтвердження прав на спірне майно не є підставою, яка перешкоджає вирішенню питання про застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі докази підлягають оцінці під час вирішення спору по суті.

За наведеної мети застосованого заходу забезпечення позову - заборонити можливе відчуження нежитлового приміщення, посилання ОСОБА_4 на неможливість користування ним не заслуговує на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок прийнятого рішення про забезпечення позову, суд висловив позицію щодо наявності підстав для задоволення позову, не ґрунтуються на законі.

Перелік випадків, у яких суд зобов'язаний застосувати зустрічне

забезпечення визначений частиною третьою статті 154 ЦПК України, та є вичерпним.

Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не

має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відомостей про обставини, які слугують обов'язковою підставою для

застосування зустрічного забезпечення матеріали справи не містять.

А тому, висловлене в апеляційній скарзі твердження про необхідність застосування зустрічного забезпечення апеляційний суд відхиляє.

Викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи про законність та обґрунтованість судового рішення заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай