Провадження № 2/331/417/2019
Справа № 331/6392/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря Постарнак М.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників:

позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи Онищенко І.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі представника - адвоката Опанасенко Лілії Валеріївни ( місцезнаходження : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 149 корпус 2 ) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. № 26) про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2018 р. ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Опанасенко Л.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа - служба ( управління) у справах дітей відділ по Олександрівському району Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення опікуном малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її бабусю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є одинокою матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

ОСОБА_4 не піклується про розвиток доньки, не займається її вихованням, не турбується про стан її здоров`я, її дії тривають на протязі 2018р. та мають систематичний характер.

ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні дитини, не приводить та не забирає дитину із садочка, не цікавиться її успіхами, дитиною опікується вона, як її бабуся.

Оскільки відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, отже, дитина втратила до відповідачки родинні почуття. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, є систематичним ухиленням від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, вона та її чоловік, який приходиться ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дідусем, офіційно працевлаштовані та мають задовільні умови для проживання дитини.

Враховуючи вищезазначене, в інтересах дитини, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав та бажає стати опікуном дитини.

Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст. 27 Конвенції про права дитини, ч.5 ст.19,ч.ч.2,3 ст.150,ч.4 ст.155,п.2 ч.1 ст. 164, ч.1 ст. 165 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 26-27)

04.01.2019 року до суду надійшла заява від представника третьої особи - Служби (управління) у справах дітей відділ по Олександрівському району Запорізької міської ради про заміну по цій справі третьої особи з «Служба ( управління) у справах дітей відділ по Олександрівському району Запорізької міської ради» на «Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району». (а.с. 37)

Ухвалою суду від 17.01.2019 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району. (а.с. 42-43)

17.01.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи характеристики від 15.12.2018 року з ОСББ «Запорізька-4а»; довідки про доходи позивача, характеристики від 05.12.2018 року з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс». (а.с. 38-41)

14.02.2019 року від відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що вона не заперечує проти задоволення позову та просить суд розглядати справу за її відсутністю. (а.с. 71-72)

Ухвалою суду від 14.02.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.73).

13.03.2019 року від позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копії відповіді з Управління соціального захисту населення по Олександрівському району м. Запоріжжя № 01-04/904 від 15.02.2019 року та копію вимоги ФК «Кредит-Капітал» про повернення боргу. (а.с. 81-84)

У суді позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, в якій зазначено, що вона не заперечує проти задоволення позову та просить суд розглядати справу за її відсутністю. (а.с. 71)

Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в суді виступив на боці позивача.

Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, заслухавши пояснення свідків, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 являється матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12)

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 являється матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13)

Згідно відповіді Управління соціального захисту населення по Олександрівському району № 01-04/904 від 15.02.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на обліку в управлінні як отримувач допомоги одиноким матерям на малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.08.2014 року по 31.07.2032 року. Згідно діючого законодавства ОСОБА_4 з 01.07.2018 року не має права на допомогу на дітей одиноким матерям (з урахуванням доходів). (а.с. 82-83)

Судом приймаються до уваги твердження позивача про те, що з квітня 2018 року відповідачка разом із позивачем та дочкою разом не проживає, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального світогляду, оскільки підтверджуються належними та допустимими доказами.

Статтю 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків підтверджується наступними доказами.

Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу (дитячий садок) № 108 « Теремок » з весни 2018 року дитину приводять і забирають із садочка бабуся - ОСОБА_1 або дідусь - ОСОБА_9 . Мати за дитиною не приходить, на батьківські збори не з`являється. (а.с. 14)

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 09.10.2018 року, який складено Службою (управління) у справах дітей відділ по Олександрівському району Запорізької міської ради, дитина знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1 , вона та її чоловік (дідусь) офіційно працевлаштовані та мають задовільні умови для проживання дитини. (а.с. 15-16)

За інформацією Комунального некомерційного підприємства «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 2158/01-11 від 05.11.2018р. протягом 2018 р. дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 завжди супроводжувала бабуся, яка і займалася лікуванням та оздоровленням дівчинки. (а.с. 17)

Правлінням ОСББ «Запорізька 4-а» та сусідами (свідками) 15.11.2018р. складено акт про встановлення факту знаходження дитини на утриманні ОСОБА_1 .. (а.с. 19)

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що позивачку знає як сусідку майже 20 років. Малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 завжди мешкає з бабусею - ОСОБА_1 , яка займається її вихованням, водить до дитячого садочка, тощо. Дівчина охайна та доглянута. ОСОБА_4 вона не бачила вже більше року.

З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 0788/01-20/04 від 10.04.2019 р. вбачається, що враховуючи вік дитини, бесіда з ОСОБА_6 не проводилася, наочно спостерігається довіра та прихильність дитини до ОСОБА_1 та її чоловіка. Районні адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування вважає за можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 97-98)

13.05.2019 року до суду надійшло подання районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 0788/01-20/04 від 11.05.2019 р. про встановлення опіки над малолітньою дитиною. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_1 є бабою малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина з народження проживає в її родині. Мати дитини - ОСОБА_4 , самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо дочки, тому ОСОБА_1 фактично виконує батьківські обов`язки: створює умови для проживання онуки, доглядає, виховує її, забезпечує оздоровлення та розвиток. ОСОБА_1 виявила бажання бути опікуном дитини, надала повний пакет документів потенційного опікуна. У випадку прийняття судом рішення про позбавлення матері дитини ОСОБА_4 батьківських прав малолітня ОСОБА_6 отримає статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі викладеного, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, керуючись статтями 58, 60 Цивільного кодексу України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрійському району як орган опіки та піклування просить суд встановити опіку над малолітньою ОСОБА_6 . Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , опікуном малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_6 є малолітньою дитиною; мати ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками.

ОСОБА_1 є бабою малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина з народження проживає в її родині. Згідно характеризуючи даних з місця мешкання та з з місця роботи ОСОБА_1 характеризується як спокійна, виважена, розсудлива людина. Зарекомендувала себе з позитивного боку, користується повагою, має середню заробітну плату 10 883,39 грн. (а.с. 39- 41)

Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 2), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, статей 150, 152, 155, 164-167 Сімейного кодексу України, ст. 60 Цивільного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) опікуном малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повне рішення складено 17 травня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШПерехідних Положень ЦПК Українив новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

14.05.2019