______ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____
Єдиний унікальний номер справи 648/3698/18 Головуючий у першій інстанції Сокирко Л.М.
Номер провадження 22ц/819/913/19 Доповідач Базіль Л.В..
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Приходько Л.А.,

Секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу № 648/3698/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року у складі судді Сокирко Л.М.

В С Т А Н О В И В:

04.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, в якій просив визнати неправомірними його дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №57557771 від 31 жовтня 2018 року та скасувати зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження.

Скарга обгрунтована тим, що відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25.09.2013 року з нього та ОСОБА_2 у солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором № 014/3728/74/05171 від 02.10.2007 року у сумі 44733,45 доларів США, що станом на 19.03.2012 року еквівалентно 357196,59 грн, та судовий збір по 1411,50 грн з кожного. На підставі цього рішення 15.07.2014 року був виданий виконавчий лист за № 2102/5586/2012, який ПАТ "Фідобанк" неодноразово пред`являв до виконання та який повертався йому без виконання, в останнє виконавчий лист був повернутий стягувачу 30.08.2018 року.

31.10.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. було відкрито виконавче провадження №57557771 про примусове виконання виконавчого листа №2102/5586/2012, виданого 15.07.2014 року Білозерським районним судом Херсонської області.

Вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.10.2018 року підлягає скасуванню, оскільки прийнята після закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №57557771 від 31 жовтня 2018 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та залишив поза увагою, що приватний виконавець прийняв виконавчий лист до примусового виконання поза межами строку пред`явлення такого виконавчого листа до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Манікін Д.С. зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки на виконавчому документі за яким ним відкрито виконавче провадження мають місце записи органу державної виконавчої служби про повернення стягувачу виконавчого документа без виконання, останній такий запис датований 30 серпня 2018 року, а тому у нього не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання.

Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» у відзиві на апеляційну скаргу вважало, що розрахунок ОСОБА_1 щодо строків пред`явлення виконавчого документа наведений ним в апеляційній скарзі є необґрунтованим, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Одночасно з відзивом направлено клопотання про розгляд справи без участі представника ПАТ «Фідобанк».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Салівонського Олексія Миколайовича, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, пояснення приватного виконавця Манікіна Дмитра Сергійовича, який просив залишити апеляційну скаргу, як необґрунтовану без задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 15 липня 2014 року на підставі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25 вересня 2013 року (справа №2102/5586/2012), яке набрало законної сили 23 грудня 2013 року, із заявника та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Фідокомбанк» заборгованість за кредитом у сумі 44733,45 доларів США, що станом на 19 березня 2012 року еквівалентно 357 196 грн 59 коп..

На підставі вказаного рішення суду 15.07.2014 року Білозерським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист № 2102/5586/2012 зі строком пред`явлення - один рік. (а.с.22)

Відповідно до записів посадових осіб органів державної виконавчої служби на виконавчому листі, останній повертався стягувачу без виконання - 25 березня 2015 року, 23 грудня 2015 року з підстав, передбачених ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час повернення виконавчого листа та 30.08.2018 року на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції чинній на вказану дату.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. від 31.10.2019 року відкрито провадження № 57557771 на підставі поданої заяви уповноваженого представника ПуАТ «Фідобанк» про примусове виконання виконавчого листа №2102/5586/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 44733,45 доларів США (еквівалент 357196,59 грн) (а.с.23-25)

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження відкрито в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому приватний виконавець діяв відповідно до вимог закону, у зв`язку з чим, право заявника не було порушено. Такий висновок суду є правильним, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.

Відповідно до вимог ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року, виконавчі документи, а саме судові рішення можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Зазначений строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення. А у разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст.25 ЗУ від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження»)

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення( винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи №285/4263/15-ц від 22 квітня 2019 року (номер судового провадження:61-31562ск18), який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ повертався за постановами державного виконавця винесеними 25 березня 2015 року, 23 грудня 2015 року з підстав, передбачених ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час повернення виконавчого листа та 30.08.2018 року на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року, що відповідно до норм зазначених законів не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого цими законами.

Відповідно до ч.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 12 вказаного Закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорам та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, встановивши, що виконавчий документ №2102/5586/2012 від 15 липня 2014 року повертався стягувачу без виконання 25 березня 2015 року, 23 грудня 2015 року з підстав, визначених ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції від 1999 року та 30.08.2018 року з підстав визначених ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року, у зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого документа до виконання починався заново з наступного дня після його повернення, а саме з 26.03.2015 року, 24.12.2015 року, з 31.08.2018 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що пред`явлення виконавчого документа стягувачем 26.10.2018 року та винесення приватним виконавцем 31.10.2018 року постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57557771 здійснено із дотриманням строків, встановлених ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року.

Колегія суддів не приймає доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно застосував до правовідносин, що склалися в цій справі положення Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року, оскільки як встановлено матеріалами справи на момент набрання цим законом чинності, строк пред`явлення виконавчого документа №2102/5586/2012 від 15 липня 2014 року не закінчився, а тому виходячи з положень ч.5 розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (судові рішення протягом трьох років з наступного дня після набрання ним законної сили ч.1,2 ст.12)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що втретє виконавче провадження за виконавчим листом було відкрито 15.05.2016 року та 02.06.2017 року на підставі п.4 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року матеріали виконавчого провадження передані до Новокаховського міського ВДВС ГТУЮ у Херсонській області, звідки 30.08.2018 року виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже строк пред`являння до виконання виконавчого документа у зазначений період був припинений і почав свій перебіг на наступний день після повернення стягувачу (31.08.2018 року), а тому пред`явлення стягувачем 26.10.2018 року виконавчого документа до примусового виконання та винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження відбулося в строки передбачені законом.

Висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростовування висновків суду першої інстанції, які є обгрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін із підстав, передбачених ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 01.04.2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В, Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.А. Приходько

Повне судове рішення складено 21 травня 2019 року

Головуючий Л.В. Базіль