Справа № 182/524/19
Провадження № 2/0182/1276/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.05.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря

судового засідання Снєгульської В.М.

позивача ОСОБА_1

відповідач Соляник О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості за сплати аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів

Заяви по суті справи.

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до відповідача та просить суд стягнути заборгованість по аліментам на утримання дитини в розмірі 52528,81 грн. та пеню за несплату аліментів в розмірі 389069 грн. 31 коп.(а.с. 21-25)

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не виконував рішення суду та не сплачував на утримання дитини аліменти у визначеному розмірі, у зв`язку з чим станом на 02.01.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 52528,81 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця. Оскільки будь-якої поважної причини для несплати аліментів відповідач не має, то з нього підлягає стягненню на її користь пеня за несплату аліментів, що згідно з розрахунком станом на січень 2018 року становить 389069 грн.

Відповідач подав на позовну заяву відзив , проти позову заперечує частково, оскільки він щомісячно сплачував аліменти на утримання доньки та поки працював заборгованості не мав, коли був звільнений з роботи та після припинення соціальної виплати по безробіттю продовжував сплачувати аліменти в сумі, яку міг сплатити. 02.01.2018 року донька досягла повноліття, але він продовжує сплачувати на її утримання кошти та матеріально допомагати. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів перед позивачем складає 29448 грн., а не як зазначено в позовній заяві. Заборгованість зі сплати аліментів виникла з тих обставин, що він втратив роботу та не мав будь-яких доходів з 2013 року. Він має також на утриманні двоє малолітніх дітей, донька хворіє, а тому він вимушено оформив кредитний договір на суму 50000 грн. та щомісячно сплачує 2883 грн. 91 коп. Його заробіток на даний час складає 6000 грн. щомісячно, а тому нарахована сума пені для нього є просто нереальною. Також зазначає, що позивачем здійснено розрахунок пені по аліментам не правильно. При цьому зазначає, що матеріальний стан позивача порівняно з ним дозволяє їй придбати квартиру в м. Нікополі в 2018 році, а також у 2016 році мікроавтобус ОСОБА_3 за 600000 грн. Донька зараз повнолітня та веде свій бізнес, у зв`язку з чим має самостійний заробіток. Просить суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментам частково в розмірі 29448 грн., а в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити, оскільки він мав поважні причини для несплати аліментів у визначеному розмірі , сплачував аліменти в міру свого матеріального становища і ніколи не ухилявся від утримання своєї доньки. (а.с. 93-94).

Позивач подала заперечення на відзив відповідача, зазначила, що заборгованість по аліментам розрахована державним виконавцем, а тому вона вважає, що довідка підтверджує дійсну заборгованість відповідача. Відповідач не виконував свого батьківського обов`язку покладеного на нього судом, а тому ці винні дії відповідача є підставою для стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів. Довідка про постановлення його малолітньої доньки на диспансерний облік з 2017 року ніяк не свідчить про поважність причин несплати ним аліментів вчасно на утримання доньки ОСОБА_4 з 2013 року по досягнення нею повноліття. Відповідач посилається на те, що ним взято кредит в розмірі 50000 грн. на лікування доньки , однак цей кредит було ним отримано для погашення боргу за машину та з метою показати суду свої матеріальні затруднення. В селі всі працюють на землі, а тому мають доходи і відповідач не виняток, однак він робить все так, щоб ухилитись від сплати аліментів, посилаючись на своє матеріальне становище. Жінка відповідача перебуває на утриманні держави та отримує соціальну допомогу як матір-одиначка, яка різниця відповідно до її доходу.(а.с.131-133)

Представник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.131)

Інших заяв та клопотань по суті справи учасники не подавали.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позовну заяву задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.01.2019 року позовну заяву залишено без руху(а.с.15)

17.02.2019 року по справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження(а.с.27), витребувано копію виконавчого провадження(а.с.28), відомості про доходи сторін(а.с.29-30)

14.05.2019 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті(а.с.144)

Судом встановлено.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6)

Сторони перебували у шлюбі з 18.09.1999 року по 28.11.2001 року(а.с.6-7)

Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_6 залишилась проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2000 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини не обкладеного податком мінімуму прибутку, починаючи з 14.07.2000 року до повноліття доньки (а.с.26)

02.01.2018 року донька ОСОБА_6 досягла повноліття, а тому державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження(а.с.13)

Згідно довідки державного виконавця та розрахунку станом на 03.01.2000 року ОСОБА_8 нараховано заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки в розмірі 52528,81 грн.(а.с.8-10)

В судовому засіданні встановлено та було визнано позивачем, що починаючи з 05.06.2013 року відповідачем було сплачено на користь позивача 19930 грн., в тому числі 4800 грн. перераховано аліментів на користь позивача протягом 2018 року після досягнення донькою повноліття (а.с. 115-126)

Як вбачається з розрахунку державного виконавця ці кошти не зазначені в графі сплачено боржником, а тому розмір заборгованості не відповідає фактичним обставинам по справі.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 станом на 03.01.2019 року починаючи з червня 2013 року сплачено аліменти на загальну суму 19930 грн., то сума заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки станом на 03.01.2018 року становить 32598,81 грн. (52528,81 19930 грн.)

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч. 2, 4ст. 194 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч. 4ст. 195 СК України).

Як встановлено судом станом на 03.01.2018 року у відповідача існує заборгованість по аліментам після досягнення повноліття донькою в розмірі 32598,81 грн., що підтверджується встановленими вище обставинами та письмовими доказами, а тому відповідно до ч.4 статті 194 СК України зазначена сума підлягає стягненню з відповідача, а позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково в розмірі 32598,81 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки (пені), суд приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

В п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3 зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Згідно частин 1-3статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що відповідач станом на 03.01.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів на доньку ОСОБА_9 в розмірі 32598,81 грн.

Відповідно до наданих відповідачем письмових доказів судом встановлено, що до 12.06.2012 року відповідач працював та заборгованості по аліментам не мав, після звільнення йому було призначено виплати по безробіттю, з цих виплат також відраховувались аліменти, однак з 03.06.2013 року виплати відповідачу були припинені . ОСОБА_2 продовжував сплачувати аліменти на утримання доньки , не отримуючи при цьому будь-яких доходів та виплат , що було визнано позивачем в судовому засіданні.

При цьому судом встановлено, що відповідач одружений з 05.04.2011 року, має малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 97-98), яка перебуває на його утриманні. Також ОСОБА_2 має обов`язки по утриманню малолітнього сина дружини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який батька не має, а тому є членом сім`ї відповідача(а.с.101-102).

Також суд бере до уваги , що з 10.08.2018 року та на даний час позивач працює та отримує заробітну плату в середньому 9003,29 грн. щомісячно(а.с.41,104-106) малолітня донька ОСОБА_12 відповідача хворіє та потребує витрат на лікування, ОСОБА_2 має кредитні зобов`язання в розмірі 50000 грн. на строк 26.03.2022 року, сплачує щомісячно платежі в сумі 2883,91 грн.(а.с.99-100).

Як вбачається з копії виконавчого провадження державним виконавцем визначався розмір аліментів боржнику ОСОБА_2 починаючи з 13.06.2013 року у більшому розмірі ніж було сплачено відповідачем. При цьому судом встановлено, що будь-яких повідомлень від державного виконавця про нараховану заборгованість та визначений щомісячний розмір аліментів на утримання доньки на адресу відповідача ОСОБА_2 не було направлено, що підтверджується копією виконавчого провадження (а.с. 47-71).

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не ухилявся від виконання свого обов`язку щодо утримання доньки, щомісячно сплачував аліменти на утримання доньки, хоча і не мав будь-якого доходу, а про визначений державним виконавцем розмір аліментів не був повідомлений , не був боржник повідомлений державним виконавцем також і про наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка йому нарахована .

Отже, враховуючи пояснення сторін, досліджені письмові доказі, які додані сторонами до матеріалів справи судом не встановлено наявності вини відповідача у простроченні сплати аліментів у визначеному державним виконавцем розмірі, а тому на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, оскільки заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Таким чином у позивача відсутнє право на стягнення неустойки з відповідача.

Інші надані докази та пояснення сторін судом не було взято до уваги, оскільки вони не містять будь-яких фактів, що стосуються предмету заявленого позову.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі ст.ст. 180,194,195,196СК України, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 76, 78, 89, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за сплати аліментів у розмірі 32598,81 грн. (тридцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім грн.. 81 коп.

В іншому відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.(сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.)

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду ( м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 22.05.2019 року.

Дані про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання : АДРЕСА_2 )

Третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ( , місце знаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Отоманська, буд. 2)

Суддя: А. Г. Багрова