Справа № 645/2600/17
Провадження № 2/645/58/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

секретар судового засідання - Росада І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визначення порядку користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення порядку користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначив, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить позивачеві ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності згідно Договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 19 липня 2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області. Відповідно до п. 15 цього договору, він є невід'ємною частиною Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 січня 1997 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. Згідно технічного паспорту, виданого Харківським міським БТІ від 19.07.2013 р., квартира складається з трьох ізольованих кімнат жилою площею 16,1 кв. м., 14,7 кв. м. та 12,9 кв. м. Загальна площа квартири складає 64,5 кв. м.. ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, належить по 1/5 частині цієї квартири. ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, та згідно договору дарування частини квартири від 19 липня 2013 р., належать 2/5 частини квартири.

На даний час у квартирі зареєстровано шість осіб: позивач ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3, їхні батьки - відповідачка ОСОБА_2 і третя особа ОСОБА_5, а також дочка відповідачки ОСОБА_3 - третя особа ОСОБА_6, - що підтверджується довідкою з місця проживання.

Оскільки між співвласниками зазначеної квартири немає згоди щодо порядку користування квартирою, позивач просив визначити порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - виділивши в користування кімнату жилою площею 12,9 кв. м. ОСОБА_3 та ОСОБА_7, кімнату жилою площею 14,7 кв. м. ОСОБА_3 та ОСОБА_6, кімнату жилою площею 16,1 кв. м. ОСОБА_1 та ОСОБА_2; коридор (8,6 кв. м.), кухню (6,7 кв. м.), ванну кімнату (2,0 кв. м.) і вбиральню (1,1 кв. м.) залишити у спільному користуванні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала, просила задовольнити.

Інші відповідачі по справі в судове засідання не з"явились про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Треті особи по справі в судове засідання не з"явились про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом, згідно матеріалів справи, встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 січня 1997 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, та зареєстрованого Харківським міським БТІ 17.01.1997 р., та копії технічного паспорту на квартиру, квартира за адресою: АДРЕСА_1, складається з трьох ізольованих кімнат жилою площею 16,1 кв. м., 14,7 кв. м. та 12,9 кв. м., загальною площею - 64,5 кв. м., житловою площею - кв.м., належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_8 (а.с.7)

Згідно Договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 19 липня 2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області. Відповідно до п. 15 цього договору, він є невід'ємною частиною Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 січня 1997 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. Вказаним договором визначено, що частки співвласників квартири є рівними по 1/5 частини кожному співвласнику. (а.с.8-13)

Згідно технічного паспорту, виданого Харківським міським БТІ від 19.07.2013 р., квартира складається з трьох ізольованих кімнат жилою площею 16,1 кв. м., 14,7 кв. м. та 12,9 кв. м. Загальна площа квартири складає 64,5 кв. м., житлова площа квартири 43,7 кв.м.. (а.с.14-15)

Згідно довідки з місця мешкання в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, виданої КП «Жилкомсервіс», зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_5 (а.с.16)

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 29 липня 2011 року розлучились, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.79)

В позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, та згідно договору дарування частини квартири від 19 липня 2013 р., належать 2/5 частини квартири, але будь-яких доказів належності ОСОБА_3 саме 2/5 частини квартири не надали.

Згідно ст.. 317, 319, 321 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.. 355,357 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ст.. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира є трикімнатною, житловою площею 43,7 кв.м.. Співвласниками квартири є п'ять осіб, згідно наданим документам, також в квартирі зареєстровані дві особи, які не є співвласниками квартири, але мають права нею користуватися. Тобто кожний власник має право на 1/5 частину квартири - на 8,74 кв.м.. А як зазначено у позові ОСОБА_3 належить 2/5 частки квартири, на підставі договору дарування, який відсутній в матеріалах справи. Кімнати в квартирі розмірами жилою площею 16,1 кв. м., 14,7 кв. м. та 12,9 кв. м.. Виділити кімнати співвласникам в тих розміром, що їм передбачено законом не можливо, так як при будь-якому виділенні кімнат, чиїсь права із співвласників будуть порушені. Про те, що між співвласниками склався саме зазначений порядок користування спірною квартирою позивач не вказує, а зазначає лише про неможливість спільного користування квартирою.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у Постанові від 17 лютого 2016 р. № 6-1500цс15, щодо спорів, які виникають з приводу встановлення порядку користування жилим приміщенням, роз'яснено: «При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Таким чином, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, так як виділення кімнат, у зазначених в позові розмірах, не співпадає із розміром, що передбачено законом співвласникам. Даних про те, який склався порядок користування квартирою на даний час, суду не надано, тому квартира має залишитись у спільному користуванні співвласників.

На підставі викладеного, керуючись 10, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визначення порядку користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Суддя - І. В. Ульяніч