Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 310/2971/13-ц

провадження № 61-31936 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4 ,

відповідач - територіальна громада міста Бердянська в особі Бердянської міської ради,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом, третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року у складі судді Прінь І. П. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від

07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів попередніх інстанції

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Вона є єдиним спадкоємцем померлого брата та у встановленому порядку звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на зазначену квартиру.

Посилаючись на порушення її спадкових прав, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня

2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня

2013 року виправлено описки, допущені у резолютивній частині рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня

2013 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року, з урахуванням виправленої ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2013 року описки, залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня

2016 року, внесеної до журналу судового засідання, залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого

2017 року до спільного провадження з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа

ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку квартири.

На обгрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що 23 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Дмитренко М. Р .

Оскільки на дату вчинення зазначеного правочину, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , зазначена квартира, відповідно до статті 60 СК України та 368 ЦК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на те, що право власності є непорушним, а ОСОБА_4 не зверталася до неї з вимогами про витребування зазначеної квартири з її володіння, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_5

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири

АДРЕСА_1 , оскільки судовими рішеннями, що набрали законної сили, а саме рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2010 року та рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2014 року визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_5 , якою уповноважено ОСОБА_9 продати квартиру АДРЕСА_1 ; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 лютого 2006 року між ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вищезазначену квартиру. Суд виходив з обгрунтованості заявлених ОСОБА_4 вимог про визнання права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом після смерті брата у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого брата за відсутності правовстановлюючих документів на квартиру.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, як спадкоємцем другої черги, а також відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, зважаючи на преюдиційне значення для вирішення зазначеної справи обставин встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, за наслідками розгляду справи за позовом

ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу, витребування майна.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що з огляду на презумпцію спільної сумісної власності подружжя, вона разом з чоловіком ОСОБА_3 , на підставі укладеного ним договору купівлі-продажу від 23 березня 2006 року, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Суди помилково виходили з того, що обставини, встановлені рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року та від

26 травня 2015 року, а також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року у справі за наслідками вирішення позову про витребування зазначеної квартири від ОСОБА_3 , мають преюдиційне значення у зазначеній справі, оскільки вона не була залучена до участі у розгляді тієї справи, що не позбавляє її права спростувати встановлені у ній обставини у межах розгляду зазначеної справи. Крім того, оскільки ОСОБА_4 не заявляла безпосередньо до неї вимог про позбавлення права власності на спірну квартиру, її право власності на вказане нерухоме майно не може вважатися припиненим.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

30 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що квартира АДРЕСА_1 належала

ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від

22 липня 1994 року

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, позивач є спадкоємцем другої черги за законом.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 серпня 2009 року, яке набрало законної сили 31 серпня 2009 року, ОСОБА_4 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 в три місяці з дня набрання рішення законної сили.

25 вересня 2009 року ОСОБА_4 звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , до складу якої входить квартира

НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

02 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області від 02 жовтня 2012 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 з підстав відсутності у ОСОБА_4 оригіналу правовстановлюючих документів на квартиру.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від час відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги за законом та у строк, визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 серпня 2009 року, вчинила дії щодо прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 у встановлений судом додатковий строк для прийняття спадщини не вчинила дій щодо її прийняття, повністю спростовуються матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5

Судами установлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Данціг С. Я ., Бердянська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання довіреностей та договорів купівлі-продажу недійсними, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визнано недійсною довіреність видану від імені ОСОБА_5 від 10 лютого 2006 року, якою ОСОБА_9 був уповноважений продати квартиру АДРЕСА_1 , а також визнано недійсними договори купівлі-продажу зазначеної квартири, зокрема від 17 лютого 2006 року укладенийміж ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_11 ; від 10 березня 2006 року,укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 ,та від 23 березня 2006 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_15

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2013 року задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду від 20 грудня 2010 року, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2013 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року скасовано в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири

НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 , укладеного

10 березня 2006 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 та договору купівлі-продажу квартири, укладеного 23 березня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , а справу у цій частині була передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині зазначені судові рішення залишено без змін.

За наслідками розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_4 до

ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Данціг С. Я ., Бердянська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна, 06 травня

2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області ухвалено рішення, яким витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 травня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 травня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року касаційну скарга

ОСОБА_2 відхилено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Доводи ОСОБА_2 про те, що обставини встановлені у межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу, витребування майна не мають преюдиційного значення при вирішенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, оскільки вона не була залучена до участі у справі, а відтак не позбавлена права спростувати їх у межах зазначеної справи є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_2 скористалася правом апеляційного та касаційного оскарження як рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2010 року, так і рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 травня 2014 року, тим самим використавши процесуальну можливість спростувати обставини встановлені у межах розгляду справи за позовом ОСОБА_4 про витребування квартири з володіння ОСОБА_3

Твердження ОСОБА_2 про те, що задоволення вимог ОСОБА_4 про витребування спірної квартири не припиняє її права власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна є неспроможними, оскільки віндикація за своїм характером є основним речово-правовим способом захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення прав усього комплексу його правомочностей.

Ураховуючи наведене законними та обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник