Справа № 466/1107/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судових засідань Якимець Ю.М.

з участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування квартири, скасування державної реєстрації, -

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним Договору дарування квартири від 19.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрований в реєстрі за № 3-435; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 20987390 від 19.06.2017 року, Рішення державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:35750684 від 19.06.2017 року); реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-398.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_7

У зв'язку із погіршенням стану здоров'я після смерті дружини його почала навідувати його донька від першого шлюбу ОСОБА_3, з якою він до того не спілкувався та яка певний час допомагала йому фінансово. В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 домовилися про укладення договору довічного утримання, обумовлюючи, що фактичної передачі квартири АДРЕСА_1 у власність та розпорядження ОСОБА_3 до смерті ОСОБА_5 не буде.

19.06.2017 року вони уклали Договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори. відповідно до умов Договору ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. На підставі вищевказаного Договору державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35750684 від 19.06.2017 року, на підставі якого було внесено у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про право власності під номером 20987390 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що під час укладання Договору дарування квартири вважав, що підписує Договір довічного утримання, оскільки такий не читав уважно та не повністю вникав у його суть.

В подальшому, в кінці січня 2018 року у вищезазначену квартиру до ОСОБА_5 прийшла ОСОБА_3 разом із невідомими йому людьми. Згодом позивачу повідомили, що ОСОБА_3 має намір продати квартиру, оскільки вона є її власником, а намірів допомагати позивачу не має.

Позивач зазначає, що в даній справі відсутній факт його волевиявлення під час укладення Договору дарування квартири на безоплатну передачу у власність ОСОБА_3 вказаної квартири, яка є його єдиним житлом. ОСОБА_5 наголошує, що він як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання. Укладаючи спірний договір помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачем, а тому вважає Договір дарування квартири недійсним.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що на момент укладення та підписання договору її батько - ОСОБА_5 розумів значення своїх дій, знав та розумів що він підписує. Також розумів, що власником квартири після підписання договору стає ОСОБА_3, а договір укладається на безоплатній основі.

Відповідач стверджує, що доводи позивача про те, що вони не спілкувалися до смерті ОСОБА_8 неправдиві. ОСОБА_3 зазначає, що із ОСОБА_5 постійно підтримувала сімейні відносини, постійно, як до так і після укладання договору піклується про нього.

Відповідач ОСОБА_3 пояснює факт того, що ОСОБА_5 продовжував проживати за адресою: АДРЕСА_1 тим, що спершу вона пропонувала своєму батьку переїхати до неї, проте позивач відмовлявся, а продавати чи проживати у зазначеній квартирі на момент подання відзиву ОСОБА_3 не мала, тому її батько продовжував проживати у спірній квартирі. Усі витрати по утриманню квартири відповідач несе сама. Крім того, ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_5 передав їй ключі від квартири, тим самим фактично передав їй право на кристування квартирою.

У своєму відзиві ОСОБА_3 зазначає, про те, що ОСОБА_5 почав зловживати алкогольними напоями. А починаючи з січня 2018 року їй почав телефонувати чоловік онуки покійної ОСОБА_8 та вимагати вартість половини належної їй квартири, оскільки вважає, що спірна квартира мала б належати його дружині - онуці ОСОБА_8 Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 вважає, що її батько ОСОБА_5 пред'явив позов під тиском. А тому просить відмовити у задоволенні такого.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що укладаючи договір дарування квартири позивач ОСОБА_5 вважав, що укладає договір довічного утримання, оскільки договір під час підписання не читав, повністю довіряв відповідачу. Крім того, на момент укладання договору ОСОБА_5 перебував у край складному становищі, був пригнічений після смерті дружини, а також перебував у важкому фінансовому становищі. Крім того, представник позивача зазначив, що ОСОБА_5 потребує сторонньої допомоги, він фактично являється інвалідом, а також потребує заміну суглоба. У судовому засіданні . наголосив на тому, що позивачу стало відомо, що він підписав договір дарування квартири лише у січні 2018 року, після того, коли прийшла ОСОБА_3 та

повідомила, що має намір продати квартиру. У зв'язку із чим позивач звернувся до суду. Також, представник позивача стверджує, що позивач неодноразово повідомляв відповідача про те, що йому потрібен догляд та матеріальна допомога, і лише певний час відповідач надавала таку допомогу, а в подальшому пропала. Позивач не отримує пенсію чи соціальну допомогу, отримує лише заробітну плату, оскільки на роботу влаштований, але лише формально.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що квартиру АДРЕСА_1 він успадкував після смерті його другої дружини ОСОБА_8 Всі витрати по оформленні спадщини несла ОСОБА_3 Пізніше на дану квартиру також претендувала онука ОСОБА_8, але позивач її відмовив. Після смерті дружини ОСОБА_5 залишився сам, його донька ОСОБА_3, з якою він спілкувався і раніше, допомагав їй матеріально, запропонувала йому допомогу взамін на те, що він подарує їй квартиру. Перебуваючи у нотаріуса під час підписання договору дарування квартири, позивач стверджує, що його боліла голова, тому він не вникав у те, про що говорила нотаріус, але вважає, що підписує договір довічного утримання. Про те, що квартира буде переоформлена на доньку знав та усвідомлював. Крім того, особисто передав ключі від квартири доньці. Після підписання договору донька перестала його утримувати, він самостійно оплачує комунальні послуги, а тому вирішив повернути квартиру назад. Про те, що між ним та ОСОБА_3 укладено договір дарування кварти зрозумів лише тоді, коли донька прийшла із сторонніми особами та почала фотографувати квартиру для того аби в подальшому продати. Проте, бажання продавати квартиру він не має. На момент подачі позову до суду, ОСОБА_5 матеріально допомагає онука ОСОБА_8 - ОСОБА_9, яка також надала кошти на сплату судового збору за подання позову до суду. Вважає, що квартира має належати їй, бажає її переписати на ОСОБА_9. Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що з квітня 2018 року проживає у спірній квартирі із співмешканкою та фактично перебуває у шлюбних відносинах. Бажає розірвати договір, оскільки відповідач не надає йому матеріальної допомоги.

Допитана відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні під присягою свідка повідомила, що вона із батьком спілкувалася постійно, також він спілкувався із її дітьми - своїми онуками. Після смерті дружини батька, ОСОБА_3 допомагала йому, а коли батько почав проживати із іншою жінкою допомагає лише продуктами. Укладення договору дарування ініціював сам позивач. В нотаріуса під час підписання договору йому чітко роз'яснили умови договору, він сам все перечитав та підписав. Після укладення договору ОСОБА_3 облаштувала квартиру, поставила меблі, мала намір робити ремонт, проте поки триває розгляд цивільної справи не робить. Про те, що у батька хвора нога знає, однак він не є інвалідом. Наміру продавати квартиру вона не має. Не має також наміру виселяти батька із квартири.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та наголосила на тому, що ОСОБА_5 усвідомлював, що укладає саме договір дарування квартири, оскільки недієздатним визнаний не був, сам передав ключі від квартири ОСОБА_3

Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_10, 1952 року народження пояснив, що він є лікарем-травматологом, із ОСОБА_5 знайомий приблизно 3 роки. Свідок ствердив, що ОСОБА_5 дійсно хворіє, має діагноз деформуючий артроз колінних суглобів, який прогресує, проте оперативного втручання станом на 2018 рік потрібно не було, необхідно лише двічі-тричі на рік робити дороговатісні ін'єкції. Зазначив, що періодичне лікування ОСОБА_5 проходив двічі на рік.

ОСОБА_9, 1989 року народження, яка є онукою покійної дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_8 надаючи пояснення у судовому засіданні в якості свідка повідомила, що після смерті ОСОБА_8 вона із ОСОБА_5 підтримувала відносини, постійно приїжджала, підтримувала, надавала кошти, разом із своїм чоловіком оплачувала комунальні послуги, фактично вважає його своїм дідом. Зі слів позивача їй відомо, що ОСОБА_11 обіцяла утримувати ОСОБА_5, доглядати та надавати кошти на медичну допомогу, оскільки в нього хворе коліно та потрібна операція.

На початку 2018 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_11 договір дарування квартири, хоча до смерті ОСОБА_8 постійно йшла мова про те, що спірна квартира буде належати саме їй, ОСОБА_9 В подальшому, ОСОБА_5 пояснив, що його донька завела його до нотаріуса, де підписали договір, проте він нічого не читав. Крім того, позивач пояснив ОСОБА_9, що подарував квартиру ОСОБА_3 Пояснював, що не розуміє чому так поступив, і сказав, що хоче скасувати даний договір, а квариру подарувати їй, свідку. До суду вирішив подати позовну заяву після розмови із ОСОБА_9 та її чоловіком, а не після того, коли ОСОБА_3 привела маклерів.

Також у судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_12, 1988 року народження, який є чоловіком ОСОБА_9 та який пояснив, що з донькою ОСОБА_5 почав спілкуватися лише після смерті ОСОБА_8 Він із дружиною ОСОБА_9 постійно матеріально допомагають ОСОБА_5, оформили субсидії, а тому інколи навіть не потрібно сплачувати комунальні послуги. Про намір відчужити квартиру своїй дочці ОСОБА_5 казав ще у лютому 2017 року, проте, до того були розмови про те, що дана квартира повинна належати ОСОБА_9 та її дітям.

ОСОБА_13, 1967 року народження, допитана у судовому засіданні в якості свідка пояснила, що вона являється цивільною дружиною ОСОБА_5 та проживає з ним з серпня 2018 року. Ствердила, що після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_5 допомагала ОСОБА_9 та її чоловік, крім того, ОСОБА_5 працює та отримує заробітну плату. Зі слів позивача дізналася, що він хотів укласти із ОСОБА_3 договір довічного утримання. Певний момент позивач спілкувався із своєю донькою, пізніше перестав, також вона перестала йому допомагати. Свідок пояснила, що ОСОБА_5 хотів розірвати договір після того, як йому почали допомагати ОСОБА_9 та її чоловік та переписати квартиру на них. Крім того, ОСОБА_13 ствердила, що ОСОБА_5 є цілком здоровою та адекватною людиною, все розуміє та пам'ятає, інколи вживає алкоголь.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні сусідка ОСОБА_5 - ОСОБА_14, 1971 року народження, пояснила, що до смерті ОСОБА_8 всім було відомо, що квартира буде належати онуці ОСОБА_9 Проте, після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_5 розповідав, що має намір укласти із своєю донькою договір довічного утримання. Але, будучи в стані алкогольного сп'яніння сказав, що переписав квартиру на доньку. Їй відомо, за комунальні послуги сплачує ОСОБА_9, а ОСОБА_3 ніяким чином не допомагає батькові.

Свідок ОСОБА_15, 1978 року народження, у судовому засіданні повідомила, що сторін по справі знає близько 14 років, неодноразово ОСОБА_5 хвалився їй, що він ніколи не допомагав доньці, і як компенсацію хоче подарувати їй квартиру. Ще в травні 2017 року ОСОБА_5 казав їй, що хоче подарувати квартиру ОСОБА_3 Їй відомо, що ініціатором укладення договору був сам ОСОБА_5 Крім того, свідок особисто бачила двічі як ОСОБА_3 передавала кошти ОСОБА_5

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_16., пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_5 неодноразово протягом 2016-2017 років приходив у магазин, де ОСОБА_3 залишала йому продукти та гроші. Крім того, ОСОБА_5 просив свідка, щоб вона допомогла зняти йому кошти з карточки. Також свідку відомо, що ОСОБА_5 доволі часто приходив у гості до ОСОБА_3

ОСОБА_17, 1983 року народження, допитаний у судовому засіданні в якості свідка повідомив, що він на прохання чоловіка ОСОБА_3 допомагав перевозити меблі з Г.Мазепи на Хвильового в квартиру ОСОБА_5 Крім того, особисто бачив, що ОСОБА_3 давала ОСОБА_5 гроші.

Свідок ОСОБА_19, допитаний у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_3, вони одружені 2 роки, із позивачем знайомі приблизно 8-10 місяців. Стверджує, що ОСОБА_5 сам запропонував подарувати квартиру свої дочці ОСОБА_3, крім того зазначив, що його дружина постійно матеріально допомагала позивачу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_20 у судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_5 приходив до ОСОБА_3, також справляли разом дні народження. ОСОБА_5 говорив, що має намір переписати квартиру їх доньці - ОСОБА_3 Саме він був ініціатором укладання договору дарування, пояснюючи це тим, що оскільки нічого не дарував доньці раніше, то зробить такий подарунок. Також свідок ствердила той факт, що ОСОБА_3 постійно опікувалася ОСОБА_5, давала йому продукти та гроші. Після укладення договору дарування планувала зробити у квартирі ремонт.

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку із наступним.

Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на праві власності ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. 31 травня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-398 належала квартира АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 травня 2017 року, номер запису на право власності: 20683022, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101.

Відповідно до договору дарування квартири від 19.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрованого в реєстрі за №3-435 «Дарувальник» ОСОБА_5 подарував, а «Обдарована» ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1, що складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,4 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 29,3 кв.м. До квартири відноситься комора в підвалі площею 1,5 кв.м.

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

ОСОБА_5 у позовній заяві зазначає, що під час укладення договору дарування квартири він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки між ним та ОСОБА_3 була домовленість про те, що остання мала його доглядати, забезпечувати довічно, а також надати право на довічне проживання у даній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз'яснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст.182, 203, 210, 213, 229, 230-235, 334, 640, 717-730 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60, 61, 65, 74, 97 Сімейного кодексу України). Так, зокрема п.10 Договору передбачено, що сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним , а тому ОСОБА_5 не має право вимагати від ОСОБА_3 вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Крім того, ОСОБА_5 покликається на те, що він вважав, що укладає із ОСОБА_3 договір довічного утримання, проте даний факт спростовується поясненнями наданими в ході судового розгляду безпосередньо ОСОБА_5, який ствердив, що усвідомлював, що квартира буде переоформлена на його доньку, однак потім передумав. Крім того, свідки ОСОБА_20, ОСОБА_19 та ОСОБА_15 під присягою ствердили факт того, що ОСОБА_5 їм розказував про намір переоформити квартиру на його доньку ОСОБА_3 у зв'язку із тим, що ніколи їй не допомагав. Крім того, усвідомлення ОСОБА_5 укладення договору дарування стверджується показами свідка ОСОБА_14, яка повідомила, що ОСОБА_5 особисто розказував їй, що переоформляє квартиру на ОСОБА_3 Також свідок ОСОБА_12 зазначив, що про намір відчужити квартиру свої доньці ОСОБА_5 повідомляв йому ще у лютому 2017 року.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-202цс15 та 03.02.2016 у справі №6-1364цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 №61-13652св18, 03.05.2018 № 61-745св17 та від 07.06.2018 №61-2785св18.

ОСОБА_5 як на підставу недійсності правочину покликається на те, що на момент укладення договору перебував у важкому стані через смерть його дружини ОСОБА_8, крім того за станом здоров'я потребує лікування та фактично є інвалідом і фізично не може жити без сторонньої допомоги, а також покликався на ту обставину, що спірна квартира є його єдиним житлом.

Суд критично оцінює такі пояснення ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Відповідно до довідки долученої до матеріалів справи лікуючого лікаря - лікаря ортопеда-травматолога Артрологічного центру Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих ОСОБА_21 від 22.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 перебував у першому ортопедичному відділенні амбулаторно із діагнозом: двобічний деформуючий кокс артроз справа ІІІ ст. зліва ІV ст. двобічний деформуючий гонартроз ІV ст. з больовим синдромом та порушенням функції ходи. Варусні деформації обох колінних суглобів. Проте, з даної довідки не вбачається, в який період ОСОБА_5 перебував на лікування. Крім того, ніяких доказів того, що ОСОБА_5 є інвалідом суду не надано. Також, твердження ОСОБА_5 про те, що у зв'язку із його станом здоров'я він потребує сторонньої допомоги спростовується показами свідка лікаря-травматолога ОСОБА_10, який зазначив, що на момент його останньої зустрічі із ОСОБА_5 оперативного втручання останній не потребував. Крім того, свідок ОСОБА_13, яка є сусідкою ОСОБА_5 ствердила, що останній працевлаштований, працює двірником, на роботу ходить щодня, що спростовує факт поганого стану здоров'я відповідача.

Пунктом 11 Договору дарування квартири стверджено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтвердили те, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладання договору відповідає їхнім інтересам. Також даний факт був перевірений нотаріусом.

Щодо фактичної передачі спірного майна слід зазначити, що згідно з пунктом 13 зазначеного Договору право власності ОСОБА_3 виникає з моменту прийняття майна. Прийняттям дарунку вважається одержання оригінального примірника цього Договору після його нотаріального посвідчення.

Крім того, ОСОБА_5 ствердив факт того, що він сам з власної волі передав ключі від квартири ОСОБА_3 Даний факт також підтверджений показами свідків під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про недійсність договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрованого в реєстрі за №3-435.

Суд вважає, що на момент укладення спірного договору такий відповідав волі ОСОБА_5, від бажав його укладення, чітко усвідомлював його наслідки та бажав їх настання. На момент укладення договору він був дієздатний. Не перебував у скрутному матеріальному становищі. Розірвати вказаний договір він вирішив лише через вісім місяців після його укладення з надуманих причин.

З огляду на наведене у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 638, 651, 717 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування квартири, скасування державної реєстрації - відмовити за безпідставністю.

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, паспорт НОМЕР_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, паспорт НОМЕР_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_4

Третя особа: Третя Львівська державна нотаріальна контора, , м.Львів, пр.Чорновола, 39.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Суддя О. І. Баєва