Єдиний унікальний номер судової справи 467/1217/18
Номер провадження 22-ц/812/1355/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

09 вересня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Арбузинським районним судом Миколаївської області 13 травня 2019 року, під головуванням судді Кологривої Т.М. в приміщені цього ж суду о 10 год. 41 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 пред`явив вищевказаний позов до Семенівсько-Старостинського округу Благодатненської територіальної об`єднаної громади Арбузинського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка є тіткою батька позивача - ОСОБА_5 .

За життя, 07 квітня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_5 належну їй згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 земельну ділянку площею 5.30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

ОСОБА_5 за життя не встиг оформити в установленому законом порядку право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказану земельну ділянку, проте є таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав разом із нею в квартирі АДРЕСА_1 , піклувався про неї за життя та провів її поховання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Позивач ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав із спадкодавцем та у передбачений законодавством шестимісячний термін звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці спадкодавця, дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , подали до нотаріуса заяви, в яких відмовились від спадкового майна на користь ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладенні обставини, ОСОБА_1 просив суд:

встановити юридичний факт, відповідно до якого ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та останній є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 5.30 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2019 року замінено відповідача у справі Семенівсько-Старостинський округ Благодатненської територіальної об`єднаної громади Арбузинського району на Благодатненську сільську раду Арбузинського району Миколаївської області. Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.130).

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

На думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

У ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

При цьому, за відсутності реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця, обставини, передбачені ч.3 ст.1268 ЦК України можуть підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів у справі.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п.2,23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, чинної на момент відкриття спадщини, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

З матеріалів справи убачається, що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 ОСОБА_4 за життя належала земельна ділянка площею 5.30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12-13).

07 квітня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_5 належну їй згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 земельну ділянку площею 5.30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 січня 2011 року (а.с.9).

Відповідно до актового запису про смерть №4 від 04 січня 2011 року причиною смерті ОСОБА_4 зазначено дію низької температури, а місцем смерті - село Лупареве Вітовського району Миколаївської області (а.с.168).

Згідно довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області №465 від 30 березня 2018 року, ОСОБА_4 з 2001 року проживала та була зареєстрована у будинку АДРЕСА_2 , та була виписана 14 липня 2005 року. Додатково повідомлено, що станом на 07 квітня 2006 року остання проживала за вищевказаною адресою без реєстрації (а.с.11).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 08 січня 2019 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с.123).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 червня 2012 року (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу за №48/2012 (а.с.47-115).

08 вересня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу заяви, в яких відмовились від належної їм частки у спадковому майні, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 (а.с.50,52).

05 жовтня 2012 року ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса заяву, в якій повідомив, що він приймає всю спадщину, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_5 (а.с.53).

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу від 02 серпня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 з підстави не надання доказів на підтвердження факту постійного проживання батька позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 та рекомендовано довести зазначений факт в судовому порядку (а.с.16).

Звертаючись до суду, позивачем на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , надано акт, складений 02 серпня 2018 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , дані паспортів яких завірено паспортистом спеціалізованого комунального підприємства «Гуртожиток» ОСОБА_8 . 02 серпня 2018 року, про те, що ОСОБА_4 проживала за вказаною адресою з 07 квітня 2006 року по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 провів поховання ОСОБА_4 (а.с.10).

Разом з тим, районний суд обґрунтовано зазначив, що вказаний акт не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77,78 ЦПК України, оскільки він складений лише зі слів вищевказаних осіб, які як свідки у справі участь не приймали та відповідно не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих обставин. При цьому допит вказаних свідків у судовому засіданні представник позивача за пропозицією суду здійснювати відмовилася. Не скористався таким правом позивач і під час розгляду справи в апеляційній інстанції. Будь-яких інших доказів на підтвердження вищевказаного факту, позивач не надав, хоча відповідно до положень ЦПК України це є його обов`язком.

Отже, встановивши, що позивач не довів, що на час відкриття спадщини його батько постійно проживав разом зі спадкодавцем, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів, зокрема, їх належності та допустимості, переваги одних доказів над іншими, та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

За такого, суд першої інстанції правильно визначивши характер спору, суб`єктивний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 16 вересня 2019 року