Справа № 367/7591/18
Провадження №2/367/265/2019
14 травня 2019 року Ірпінський міський суд Київськоїобласті в складі:
Головуючої судді Саранюк Л.П.,
за участі секретаря Бабакової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпеніцивільну справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник Ольги Ігорівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіпПреміумГруп», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрестижіоГруп» про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, і витребування майна із чужого незаконного володіння,-
Позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до якого зазначив, що 22.09.2011 виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та позивачу свідоцтв на право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі щодо квартири АДРЕСА_2 .
Вищевказане рішення було прийнято на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта серія НОМЕР_1 .
В свою чергу ОСОБА_3 КС НОМЕР_1 видано на підставі Акту готовності об`єкту до експлуатації № 870 від 14.09.2011 відповідно до якого замовником об`єкта є ТОВ Аверс-Сіті» та Державного акту серія НОМЕР_2 на право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на земельну ділянку площею: 4,3864 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі вищевикладеного позивач вказує, що він є власником земельної ділянки та нерухомого майна у вигляді житлових квартир і нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і на квартиру НОМЕР_3 , котрі закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію, а отже набув право на оформлення за собою права власності на них.
Проте, 03.03.2016 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі чого останній не мав можливості здійснити реєстрацію речових прав на квартиру АДРЕСА_2 .
27.04.2018 постановою Державного виконавця про закінчення виконавчого провадження було припинено чинність арешту ТОВ «Аверс-Сіті» та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
02.05.2018 отримавши інформаційну довідку з ДРРПНМ позивач дізнався, що 12.07.2016 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник Ольгою Ігорівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) у зв`язку з чим зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру - АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 на підставі наступних документів: - договору Бронювання об`єкта нерухомості, серія та номер: С148- НОМЕР_4 , виданий 03.08.2007, видавник: підписаний між сторонами; - договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ;291-Б/229, виданий 26.07.2007, видавник: підписаний між сторонами; - угоди про внесення змін до Договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ; 291-Б/229, виданий 26.07.2007, серія та номер: б/н, виданий 31.07.2008, видавник підписаний між сторонами; -договору відступлення права вимоги, серія та номер: б/н, виданий 05.09.2014, видавник: підписаний між сторонами; -платіжного доручення, серія та номер: 02, виданий 04.08.2008, видавник: АБ «Банк регіонального розвитку».
ТОВ «Аверс-Сіті» вважає, що вищевказане рішення підлягає визнанню протиправним та підлягає скасуванню.
Позивач вказує, що оскільки 22.09.2011 виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 «Про оформлення та видачу товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс - Сіті» свідоцтв на право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також враховуючи те, що квартира АДРЕСА_2 була введена в експлуатацію ТОВ «Аверс-Сіті» з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 , то державний реєстратор протиправно здійснив реєстрацію права власності на вищевказану квартиру АДРЕСА_6 тому, що за цією адресою така квартира не вводилась в експлуатацію та на неї немає відповідних дозвільних будівельних документів.
Зокрема, доказом реєстрації квартири за неіснуючою адресою є рішення від 06.07.2018 про внесення змін до адреси квартири в ДРРПНМ прийняте державним реєстратором Клімкіною Наталією Іванівною Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості».
Зміна адреси полягала в тому, що державний реєстратор змінив корпус 1/2 в якому було першочергово зареєстровано право власності на корпус 1, який було введено в експлуатацію та присвоєно поштову адресу.
На підставі вищевикладеного ТОВ «Аверс-Сіті» вважає, що нотаріус Колесник О ОСОБА_4 . своїми реєстраційними діями порушила чч. 3, 4 ст. 10, п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 18, п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV та пп. 12, 23 Порядку №1127.
Позивач стверджує, що 04.03.2016 о 12:00:15 державний реєстратор Башілов В.О. на підставі постанови ВПР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.03.2016 про накладення арешту на все майно ТОВ «Аверс-сіті» в спеціальному розділі зареєстрував обтяження на все майно.
Оскільки, арешт та заборона на проведення будь-яких дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, накладеного постановою ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 03.03.2016 у виконавчому проваджені № 50162314, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення (12.07.2016) були чинними, на підставі цього ТОВ «Аверс-Сіті» вважає, що нотаріус Колесник О.І. своїми реєстраційними діями порушила п. 3 ст. 10, п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 18, п. 6 ч. 1, 2 ст. 24 Закону України № 1952-1V та п. 23 Порядку №1127.
Таким чином, з вищевказаних документів та ст. 876 ЦК України вбачається, що власником об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 є АДРЕСА_7 будівництва, тобто ТОВ «Аверс-Сіті».
08.07.2016 нотаріус ОСОБА_5 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_6 на підставі наступних документів: - договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ; 291-Б/229, виданий 26.07.2007, видавник: підписаний між сторонами; - угоди про внесення змін до Договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ; 291-Б/229, виданий 26.07.2007, серія та номер: б/н, виданий 31.07.2008, видавник підписаний між сторонами; - договору Бронювання об`єкта нерухомості, серія та номер: С148- НОМЕР_4 , виданий 03.08.2007, видавник: підписаний між сторонами.
Зокрема, відповідно до умов Договору Бронювання об`єкта нерухомості № С148-БЗ 03.08.2007 замовником будівництва за адресою: АДРЕСА_3 є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональні будівні інвестиції», а не ТОВ «Аверс-Сіті».
Оплата вартості квартири здійснювалась на користь ЗАТ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Наші інвестиції» за договорами купівлі-продажу цінних паперів, зокрема останнє ліквідовано 10.03.2010. А тому держаному реєстратору не було подано документів, які підтверджують набуття (оплату вартості квартири) прав на квартиру.
Оскільки ТОВ «Аверс-Сіті» не є правонаступником ТОВ «Регіональні будівні інвестиції», що підтверджується витягами останніх з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договору про заміну боржника у зобов`язанні за Договором бронювання не було укладено, то Позивач вважає, що Державний реєстратор порушив пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV так, як: - заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, оскільки ОСОБА_6 не може претендувати на право власності на спірну квартиру; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, оскільки в поданих документах замовником будівництва є ТОВ «Регіональні будівні інвестиції», а не ТОВ «Аверс-Сіті»; - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки ТОВ «Аверс-Сіті» не укладало та не є стороною вищевказаних договорів.
На підставі вище викладеного Позивач вважає, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться АДРЕСА_8 : АДРЕСА_9 , яка в подальшому стала корп. 1 за ОСОБА_1 підлягає скасуванню.
Пунктом 2.6. Договору Бронювання об`єкта нерухомості № С148-БЗ від 03.08.2007 визначено, що придбання Об`єкта Замовником відбувається при погашені пакету ЦП, шляхом укладення у письмовій формі договору купівлі-продажу нерухомості, який підлягає нотаріальному посвідченню, за яким здійснюється передачі Об`єкта у власність Замовника.
Договір купівлі-продажу нерухомості містить зобов`язання Виконавця ( ОСОБА_7 ) передати власнику пакета ЦП Об`єкт передбачений цим Договором. Умовою укладення договору купівлі-продажу нерухомості є пред`явлення Виконавцю ОСОБА_8 до погашення відповідної кількості облігацій (пакету ЦП). Виконання сторонами своїх зобов`язань оформлюється актом.
Таким чином, сторони договору Бронювання визначили, що підставою для набуття права власності на квартиру є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, а тому не можна говорити про виконання сторонами умов договору які і визначають порядок набуття права власності на спірну квартиру.
Отже, документи, які стали підставою для реєстрації права власності не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, тому за таких обставин державний реєстратор зобов`язаний був відмовити у реєтрації права власності.
Позивач стверджує, що спірна квартира вибула з його володіння на підставі спірного рішення державного реєстратора, яке підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а тому квартира № АДРЕСА_2 має бути витребувана із чужого незаконного володіння.
У зв`язку з вищевикладеним просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30423686 від 12.07.2016 прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник Ольгою Ігорівною.
Судові витрати покласти на відповідачів.
Позивач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.
Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник Ольга Ігорівна в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.
Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіпПреміумГруп» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливо розглядати справу без їх участі.
Третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрестижіоГруп» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливо розглядати справу без їх участі.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.09.2011 виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та позивачу свідоцтв на право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі щодо квартири АДРЕСА_2 .
Вищевказане рішення було прийнято на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта серія НОМЕР_1 .
В свою чергу ОСОБА_3 КС НОМЕР_1 видано на підставі Акту готовності об`єкту до експлуатації № 870 від 14.09.2011 відповідно до якого замовником об`єкта є ТОВ Аверс-Сіті» та Державного акту серія НОМЕР_2 на право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на земельну ділянку площею: 4,3864 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі вищевикладеного позивач є власником земельної ділянки та нерухомого майна у вигляді житлових квартир і нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і на квартиру НОМЕР_3 , котрі закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію, а отже набув право на оформлення за собою права власності на них.
Проте, 03.03.2016 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі чого останній не мав можливості здійснити реєстрацію речових прав на квартиру АДРЕСА_2 .
27.04.2018 постановою Державного виконавця про закінчення виконавчого провадження було припинено чинність арешту ТОВ «Аверс-Сіті» та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
02.05.2018 отримавши інформаційну довідку з ДРРПНМ позивач дізнався, що 12.07.2016 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник Ольгою Ігорівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) у зв`язку з чим зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру - АДРЕСА_6 на підставі наступних документів: - договору Бронювання об`єкта нерухомості, серія та номер: С148 НОМЕР_4 , виданий 03.08.2007, видавник: підписаний між сторонами; - договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ;291-Б/229, виданий 26.07.2007, видавник: підписаний між сторонами; - угоди про внесення змін до Договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ; 291-Б/229, виданий 26.07.2007, серія та номер: б/н, виданий 31.07.2008, видавник підписаний між сторонами; -договору відступлення права вимоги, серія та номер: б/н, виданий 05.09.2014, видавник: підписаний між сторонами; -платіжного доручення, серія та номер: 02, виданий 04.08.2008, видавник: АБ «Банк регіонального розвитку».
Вищевказане рішення підлягає визнанню протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки 22.09.2011 виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 «Про оформлення та видачу товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс - Сіті» свідоцтв на право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також враховуючи те, що квартира АДРЕСА_2 була введена в експлуатацію ТОВ «Аверс-Сіті» з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 , то державний реєстратор протиправно здійснив реєстрацію права власності на вищевказану квартиру АДРЕСА_6 тому, що за цією адресою така квартира не вводилась в експлуатацію та на неї немає відповідних дозвільних будівельних документів.
Зокрема, доказом реєстрації квартири за неіснуючою адресою є рішення від 06.07.2018 про внесення змін до адреси квартири в ДРРПНМ прийняте державним реєстратором Клімкіною Наталією Іванівною Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості».
Зміна адреси полягала в тому, що державний реєстратор змінив корпус 1/2 в якому було першочергово зареєстровано право власності на корпус 1, який було введено в експлуатацію та присвоєно поштову адресу.
На підставі вищевикладеного нотаріус Колесник О ОСОБА_9 І. своїми реєстраційними діями порушила чч. 3, 4 ст. 10, п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 18, п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV та пп. 12, 23 Порядку №1127.
04.03.2016 о 12:00:15 державний реєстратор Башілов В.О. на підставі постанови ВПР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.03.2016 про накладення арешту на все майно ТОВ «Аверс-сіті» в спеціальному розділі зареєстрував обтяження на все майно.
Оскільки, арешт та заборона на проведення будь-яких дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, накладеного постановою ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 03.03.2016 у виконавчому проваджені № 50162314, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення (12.07.2016) були чинними, на підставі цього нотаріус Колесник О.І. своїми реєстраційними діями порушила п. 3 ст. 10, п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 18, п. 6 ч. 1, 2 ст. 24 Закону України № 1952-1V та п. 23 Порядку №1127.
Таким чином, з вищевказаних документів та ст. 876 ЦК України вбачається, що власником об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 є АДРЕСА_7 будівництва, тобто ТОВ «Аверс-Сіті».
08.07.2016 нотаріус ОСОБА_5 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_6 на підставі наступних документів: - договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ; 291-Б/229, виданий 26.07.2007, видавник: підписаний між сторонами; - угоди про внесення змін до Договору купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер С148-КЗ; 291-Б/229, виданий 26.07.2007, серія та номер: б/н, виданий 31.07.2008, видавник підписаний між сторонами; - договору Бронювання об`єкта нерухомості, серія та номер: С148- НОМЕР_4 , виданий 03.08.2007, видавник: підписаний між сторонами.
Зокрема, відповідно до умов Договору Бронювання об`єкта нерухомості № С148-БЗ 03.08.2007 замовником будівництва за адресою: АДРЕСА_3 є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональні будівні інвестиції», а не ТОВ «Аверс-Сіті».
Оплата вартості квартири здійснювалась на користь ЗАТ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Наші інвестиції» за договорами купівлі-продажу цінних паперів, зокрема останнє ліквідовано 10.03.2010. А тому держаному реєстратору не було подано документів, які підтверджують набуття (оплату вартості квартири) прав на квартиру.
Оскільки ТОВ «Аверс-Сіті» не є правонаступником ТОВ «Регіональні будівні інвестиції», що підтверджується витягами останніх з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договору про заміну боржника у зобов`язанні за Договором бронювання не було укладено, то державний реєстратор порушив пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV так, як: - заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, оскільки ОСОБА_6 не може претендувати на право власності на спірну квартиру; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, оскільки в поданих документах замовником будівництва є ТОВ «Регіональні будівні інвестиції», а не ТОВ «Аверс-Сіті»; - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки ТОВ «Аверс-Сіті» не укладало та не є стороною вищевказаних договорів.
На підставі вищевикладеного реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться за АДРЕСА_10 : АДРЕСА_9 , яка в подальшому стала корп. 1 за ОСОБА_1 підлягає скасуванню.
Пунктом 2.6. Договору Бронювання об`єкта нерухомості № С148-БЗ від 03.08.2007 визначено, що придбання Об`єкта Замовником відбувається при погашені пакету ЦП, шляхом укладення у письмовій формі договору купівлі-продажу нерухомості, який підлягає нотаріальному посвідченню, за яким здійснюється передачі Об`єкта у власність Замовника.
Договір купівлі-продажу нерухомості містить зобов`язання Виконавця ( ОСОБА_7 ) передати власнику пакета ЦП Об`єкт передбачений цим Договором. Умовою укладення договору купівлі-продажу нерухомості є пред`явлення Виконавцю (Емітенту ОСОБА_10 до погашення відповідної кількості облігацій (пакету ЦП). Виконання сторонами своїх зобов`язань оформлюється актом.
Таким чином, сторони договору Бронювання визначили, що підставою для набуття права власності на квартиру є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, а тому не можна говорити про виконання сторонами умов договору які і визначають порядок набуття права власності на спірну квартиру.
Отже, документи, які стали підставою для реєстрації права власності не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, тому за таких обставин державний реєстратор зобов`язаний був відмовити у реєтрації права власності.
Статтею 41 Конституції України, встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений.
Стаття 317 ЦК Українипередбачає, власникові належать права володіння, користування та розпоряджанням своїм майном.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу України.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). (ч.3 ст.215 ЦК України).
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.
Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1постанови № 9 від 6 листопада 2009 року "По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
Згідно із ст. 388 ЦК України щодо права власника на витребування майна від добросовісного набувача якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч.1).
Згідно з п.п.21, 22, 23, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387,388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статями 387,388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставістатті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.
Як встановлено судом за обставинами даної справи спірна квартира вибула із власності ТОВ «Аверс-сіті» поза його волею.
Зокрема, за вищевказаним договором було відступлено право вимоги до ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» щодо передачі права власності на спірну квартиру.
В свою чергу, Договір про відступлення права вимоги від 05.09.2014 став підставою для виникнення права власності на квартиру ОСОБА_1 , а також одним із документів на підставі яких державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення.
Таким чином, вищевикладене є підставою для скасування рішення державного реєстратора Колесник Ольги Ігорівни в силу прямої норми закону.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті19,27 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).
У Постанові Судової колегії у цивільних справах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі за № 6-605 цс 16 (щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу) висловлена правова позиція, згідно із якою, «правом оспорювання правочину і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб, «як заінтересовані особи» (ст..ст.25,216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила ст. ст.15,16 ЦК України, а також ст.ст.1,2-4,14,215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права...» «Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою своїх прав»
Отже, на підставі встановлених судом обставини справи правочини на підставі яких власником квартири АДРЕСА_2 став ОСОБА_1 , а потім і ОСОБА_2 є недійсними.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч.1 ст.388 ЦК, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1ст. 388 ЦК, зокрема - чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.
Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 02.11.2016р. № 6-2161цс16, від 23.11.2016р. по справі № 916/2144/15.
Оскільки квартира АДРЕСА_2 вибула з володіння позивача незаконно, без відповідної правової підстави, останній має право витребувати дане майно з чужого незаконного володіння.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостоїстатті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до листа Верховного Суду України «Про узагальнення практики застосування судами ст. 16 ЦК України» від 01 квітня 2014 року у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.
Враховуючи недійсність відповідних правочинів та протиправність дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник Ольги Ігорівни, суд вважає за необхідне скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30423686 від 12.07.2016 прийняте приватним нотаріусом.
Стаття 81 ЦП України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, визнання відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Судові витрати, суд покладає на відповідачів солідарно у відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 рок у№ 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ,ст.ст.316,387-388,391,392 ЦК України, та керуючись ст.ст.4,12,13,76-81,141,263-265,268,280-282 ЦПК України,суд,-
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30423686 від 12.07.2016 прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник Ольгою Ігорівною.
Стягнути солідарно з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник Ольги Ігорівни, місцезнаходження: АДРЕСА_11 , ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_6 , ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_5 судовий збір в сумі 5 857,20 грн.
Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.П. Саранюк