Справа № 482/2116/18
Номер провадження 2/482/52/2019
04 квітня 2019 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді - Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання - Мозгової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Новоодеської РДА, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Новоодеської РДА, про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є позивач.
На обґрунтування позову, вказала, що відповідач є її онуком. З 14.04.1995 року був зареєстрований в будинку, але фактично з 2015 року не проживає за вказаною адресою, жодного разу в будинку не з'являвся. Просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7 , ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг Новоодеської РДА в судове засідання не з'явився, надав до суду повідомлення про розгляд справи у його відсутність, у звязку з великою завантаженістю.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст.. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, позивач не заперечувала проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання.
Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 04.03.1988 р., видане Троїцькою сільською радою та зареєстроване в Вознесенському БТІ 04.03.1988р. за №309.
Відповідач ОСОБА_2, як онук позивача, 14.04.1995 року був зареєстрований за вказаною адресою, інших зареєстрованих, малолітніх та неповнолітніх зареєстрованих не має, що довідкою Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за №997 від 23.10.2018 року.
Згідно акту обстеження по факту проживання від 01.11.2018 року, складеного сусідами позивача, підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 починаючи з січня 2015 року фактично не проживає.
Реєстрація місця проживання відповідача у будинку створює перешкоди позивачу у здійсненні права власності, укладення цивільно-правових угод з розпорядження будинком.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).
Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку з 2015 року, тобто більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає встановленим.
Враховуючи той факт, що відповідач, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1, за вказаною адресою не проживає більше 1 року без поважних причин, що є встановленим у судовому засіданні, він є особою, що втратила право користування зазначеним будинком.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Новоодеської РДА, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 - 704 грн. 80 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення складено 04.04.2019 року

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області О.І. ДЕМІНСЬКА