Дата документу 04.04.2019
ЄУ № 420/1975/17
Провадження №6/420/46/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков подання державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко Катерини Євгенівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Новопсковського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області Тищенко К.Є. звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням.

В обґрунтування своїх вимог державний виконавець зазначила, що на примусовому виконанні у Новопсковському РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавчий лист № 420/1975/17, виданий Новопсковським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 34873,01 грн. та судового збору 1343,68 грн. Державний виконавець посилається на те, що виконавчою службою здійснені всі необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду, однак боржник свідомо ухиляється від його виконання. Вважає, що наявність в боржника невиконаних зобов'язань, покладених на неї судом рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець в судове засідання не з'явилася, в поданні просила розглядати справу без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З огляду на викладене, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобами не здійснювалося.

Суд, розглянувши подання, оцінивши докази, додані державним виконавцем на його обґрунтування, вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2018 державним виконавцем Новопсковського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області Тищенко К.Є. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 420/1975/17, виданого 04.04.2018 Новопсковським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 34873,01 грн. та понесених судових витрат у сумі 1343,68 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі- Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадянина України за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, або рішення іншого органу зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання та заборгованості по ньому не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні та надати.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України, державний виконавець посилалася на те, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, однак доказів, які б свідчили про те, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин, суду не надала.

Зі змісту подання взагалі не вбачається, що боржник виїжджала або має намір покинути територію України.

У матеріалах справи також відсутні докази з приводу того, що боржнику взагалі відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, що, будучи належним чином повідомленою, боржник безпідставно не з'являлася на виклики державного виконавця.

Крім того, Закон України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які має право здійснювати державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження. Разом з тим, дослідивши подання та додані до нього копії документів, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не в повній мірі застосовані зазначені в даному Законі дії, спрямовані на виконання рішення суду.

Зокрема, згідно довідки ПАТ «Укрпошта» рекомендоване повідомлення №92 1, адресоване боржнику ОСОБА_2, повернуто відправнику Новопсковському РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області з посиланням на те, що боржник за вказаною у листі адресою не проживає. Разом з тим, державним виконавцем не надано доказів, що після отриманої інформації нею вживались заходи з метою встановлення місця проживання боржника.

Державним виконавцем також не в повній мірі здійснено перевірку майнового стану боржника ОСОБА_2, зокрема, щодо офіційних джерел доходу (довідки з Фіскальної служби), наявності рухомого майна тощо.

Отже, державним виконавцем не надано доказів, що нею в повній мірі були застосовані дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчого провадження, які б вказували на те, що забезпечити виконання вимоги про сплату заборгованості неможливо в іншій спосіб, окрім як обмеження права виїзду боржника за кордон.

Таким чином, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця не обґрунтоване, оскільки не містить жодних доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_2, будучи обізнаною про наявність відкритого виконавчого провадження, ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням Новопсковського районного суду Луганської області, виїжджала або має намір виїхати за межі України, доказів на підтвердження здійснення державним виконавцем всіх необхідних заходів для своєчасного і повного виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», за результатами яких боржник не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для обмеження конституційного права ОСОБА_2 вільно залишати територію України.

Керуючись ст. 260-261, 353, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко Катерини Євгенівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя: В.В. Пронька