ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8010/19 Справа № 206/2679/18 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, мотивуючи його тим, що з 21 січня 2000 року по 26 листопада 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , весь цей час вони вели спільне господарство, мали спільний побут, єдиний бюджет, між ними склалися усталені притаманні подружжю відносини.

Вказувала, що за цей період вони придбали у спільну сумісну власність за спільні кошти внаслідок спільної праці наступне майно. 25 листопада 2000 року квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м; а в 2008 році автомобіль марки MAN, модель TGL7.150, тип-ФУРГОН-РЕФРИЖЕРАТОР-С, номер шасі НОМЕР_1 , колір зелений, рік випуску 2005 року.

Зазначала, що 27 листопада 2010 року вони зареєстрували шлюб та за час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було набуто автомобіль NISSAN QASHQAI, легковий комбі-В, VIN НОМЕР_2 колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 рік випуску; автомобіль DAF CF75, ФУРГОН - РЕФРИЖЕРАТОРА-С, VIN - НОМЕР_4 колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2005 рік випуску. Автомобіль NISSAN QASHQAI придбавався подружжям з метою спільного використання та для потреб сім`ї, автомобіль DAF CF75 використовувався для потреб підприємницької діяльності.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку поділити спільне майно подружжя вони не можуть, а тому просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_1 у період з 21 січня 2000 року до 26 листопада 2010 року включно; визнати спільною сумісною власністю наступне майно: квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , автомобіль марки DAF CF75, 2005 рік випуску; автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2011 рік випуску; автомобіль марки MAN, 2005 рік рік випуску. Розділити спільно нажите майно наступним чином, визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на автомобіль марки DAF CF75, вартістю 537.100 грн., припинивши на нього право власності ОСОБА_1 ; автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2011 рік випуску, вартістю 379.900 грн., припинивши на нього право власності ОСОБА_1 Залишити за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки MAN, 2005 року випуску, вартістю 489.940 грн., а також квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , вартістю 619.890 грн., стягнути з нього в рахунок компенсації вартості її частки в спільному майні суму у розмірі 96.415 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 26 листопада 2010 року включно. Визнано спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль марки DAF, модель CF75, тип Фургон рефрижератор-С, номер шасі (кузова, рами) - VIN - НОМЕР_4 , колір синій, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль марки MAN, модель TGL7/150, тип Фургон-рефрижератор-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір зелений, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; автомобіль марки Nissan, модель Qashqai, тип легковий комбі В, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Поділено спільне сумісне майно подружжя наступним чином: Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину: автомобіля марки DAF, модель CF75, тип Фургон рефрижератор-С, номер шасі (кузова, рами) - VIN - НОМЕР_4 , колір синій, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіля марки MAN, модель TGL7/150, тип Фургон-рефрижератор-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір зелений, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; автомобіля марки Nissan, модель Qashqai, тип легковий комбі-В, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину: автомобіля марки DAF, модель CF75, тип Фургон рефрижератор-С, номер шасі (кузова, рами) - VIN - НОМЕР_4 , колір синій, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіля марки MAN, модель TGL7/150, тип Фургон-рефрижератор-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір зелений, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; автомобіля марки Nissan, модель Qashqai, тип легковий комбі В, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 26 листопада 2010 року, визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля марки MAN, модель TGL7/150, тип Фургон-рефрижератор-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір зелений, рік випуску 2005 та постановити нове, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 26 листопада 2010 року, оскільки проживати вони стали спільною сім`єю лише з 2009 року, а потім зареєстрували шлюб.

Позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягала на тому, що спільно вони стали проживати з 2000 року та майно набували за спільні грошові кошти.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, з врахуванням висновків Верховного суду, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 27 листопада 2010 року сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 (т.1 а.с.31).

За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було набуто автомобіль марки NISSAN QASHQAI, легковий комбі-В, VIN НОМЕР_2 колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 рік випуску, дата реєстрації 07 червня 2011 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_9 виданий Дніпропетровським відділом РЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області; автомобіль марки DAF CF75, ФУРГОН-РЕФРИЖЕРАТОРА-С, VIN - НОМЕР_4 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2005 рік випуску, дата реєстрації 25 липня 2012 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10 видане Дніпропетровським ВРЕР-2 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області (т.1 а.с.27).

Позивач посилається на ті обставини, що до офіційної реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали у цивільному шлюбі однією сім`єю з 21 січня 2000 року до 26 листопада 2010 року та за час спільного проживання ними було набуто у спільну сумісну власність ще ряд майна.

В 2000 році придбано квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , в 2008 році автомобіль марки МАN, реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Згідно відповіді територіального сервісного центру №1241 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 18 березня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 14 січня 2009 року став власником спірного автомобіля марки МАN, реєстраційний номер НОМЕР_7 (т.2 а.с.11).

Також, 25 листопада 2000 року ОСОБА_1 придбав жилу квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира у частці 1/1 належить відповідачу на праві приватної власності (а.с.25,26).

В даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_1 (власник), позивач ОСОБА_2 (дружина) та ОСОБА_3 (не встановлено) (т.1 а.с.19)

Судом під час вирішення даної справи по суті були допитані свідки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав доведеним факт спільного проживання без реєстрації шлюбу до часу його реєстрації та вважав за необхідне поділити майно шляхом визнання права власності за кожним з них по 1/2 частині спірних транспортних засобів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України, який вступив в дію з 01 січня 2004 року визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

При вирішенні питання щодо правового режиму такого майна суди мають встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі №6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі №6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету),а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів вважає доведеним позивачем той факт, що сторони по справі проживали однією сім`єю до реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, побут, виконували взаємні права та обов`язки.

Так, позивач та її донька від іншого шлюбу були зареєстровані у квартирі, яка була придбана на ім`я відповідача 25 листопада 2000 року, позивач ОСОБА_2 була зареєстрована 20 липня 2001 року саме як дружина та доводи апеляційної скарги цього факту не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в належній відповідачу квартирі була зареєстрована також донька позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з 17 січня 2006 року (т.1 а.с.19).

Цей факт підтверджено показами свідків та довідкою №3048 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 травня 2018 року, яка видана Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно того, що проживати та вести спільне господарство вони стали у 2009 року не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю.

Зважаючи на те, що спірний автомобіль було придбано сторонами у 2008 році їх частки у праві власності на нього є рівними, а тому апеляційна скарга в частині відмови у визнанні автомобіля спільною сумісною власністю подружжя відхиляються, а доводи стосовно його придбання за власні кошти ОСОБА_1 до початку відносин з ОСОБА_2 до уваги не приймаються.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.