Справа № 461/4116/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/193/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
УХВАЛА

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши заяву Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року у справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржило Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

На адресу Львівського апеляційного суду надійшла заява від позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про забезпечення позову.

У такій заяві позивач просить накласти арешт на нежитлові приміщення першого поверху (індекси: 5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-6) та підвалу (індекси: V-VIII), загальною площею 136,2 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та були предметом договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації на аукціоні №2984 від 13.03.2015р., укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви вказують на те, що предметом спору є визнання недійсним договору іпотеки від 14.09.2017, укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель) на підставі якого власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 264,9 кв.м (індекси « 5-1 »-«5-7») стала ОСОБА_2 В складі предмету іпотеки знаходяться приміщення площею 136,2 кв.м., які в свою чергу були куплені ОСОБА_1 в Управління комунальної власності на підставі договору купівлі-продажу об`єкту малої приватизації на аукціоні від 13.03.2015 № 2984. Зазначають, що цей договір купівлі-продажу (на підставі якого майно було відчужено з комунальної власності) розірвано рішенням Господарського суду від 17.10.2018 у справі № 914/918/18, залишеним без змін постановами Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 та Верховного суду від 24.04.2019. Судами у цій справі встановлено, що передача предмета договору купівлі-продажу в іпотеку та подальше відчуження його за договором іпотеки від 14.09.2017 відбулось без обов`язкового погодження таких дій із органом приватизації, а при відчуженні об`єкта ОСОБА_1 не поклала на нового власника ( ОСОБА_2 ) зобов`язань, встановлених договором купівлі-продажу № 2984 від 13.03.2015, що є порушенням ст. 23 «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна». Вказують на те, що на даний час перешкодою у поверненні спірного майна в комунальну власність є наявність договору іпотеки від 14.09.2017, на підставі якого зареєстровано право власності за ОСОБА_2 і визнання недійсним якого є предметом даного спору. Звертає увагу на те, що на сьогодні ніщо не перешкоджає Відповідачу 2, так само в порушення вищевказаних норм, в будь-який момент відчужити спірне приміщення на АДРЕСА_1 іншим особам, що ускладнить ефективний захист. Адже в такому випадку для відновлення своїх прав Управління комунальної буде змушене звертатися із ще одним позовом до особи, за якою буде зареєстровано право власності. Для уникнення цього необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 . Також, зазначають, що підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні, оскільки спірне майно перебуває в розпорядженні ОСОБА_2 і використовується для розміщення магазину з продажу непродовольчих товарів. Забезпечення позову жодним чином не перешкоджатиме використанню приміщення та не спричинить збитків для Відповідачів.

Колегія суддів вважає, що дана заява є безпідставною та до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень суду касаційної інстанції, що стосуються способу вирішення аналогічних питань, перевіряючи, зокрема: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, - колегія суддів вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення згаданого позову.

Як вбачається з матеріалів справи Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило визнати недійсним іпотечний договір від 14.09.2017, серія та номер 10512, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в частині передачі в іпотеку нежитлових приміщень, які складали об?єкт приватизації за договором купівлі-продажу об?єкта малої приватизації на аукціоні № 2984 від 13.03.2015 року.

Інших вимог позивачем заявлено не було.

На думку колегії суддів, заходи забезпечення, про вжиття яких просить позивач жодним чином не стосуються предмету спору та жодним чином не можуть вплинути на виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог, зокрема, і потенційної можливості виникнення інших спорів за участю сторін даного спору.

Так, потенційно можливе рішення суду про задоволення позову у даній справі про визнання недійсним іпотечного договору в частині передачі в іпотеку нежитлових приміщень, - буде фактично виконане із набранням рішенням законної сили. Оскільки після набрання таким законної сили втратить свою чинність договір іпотеки.

Інших вимог, що стосується нежитлових приміщень, про які йдеться у заяві про вжиття заходів забезпечення (визнання права власності на такі, витребування, звільнення, повернення, передачу, тощо) заявлено не було, тому заходи забезпечення, про які просить позивач не стосуються майбутнього рішення суду про задоволення позовних вимог та можливості його виконання.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення, про вжиття яких просить позивач, не слід вважати співмірними позовним вимогам та такими, що вплинуть на можливість виконання рішення про задоволення позову чи утруднення його виконання.

Зважаючи на вказане доводи заяви про забезпечення позову слід визнати безпідставними та у задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

в задоволенні заяви Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 17.09.2019р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра