Номер провадження: 22-ц/813/141/19
Номер справи місцевого суду: 501/506/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначаючи, що відмова від переведення на іншу посаду не може бути підставою для звільнення за пунктом 6 статті 36 КЗпП, під час звільнення позивачка перебувала на лікарняному, за правилом статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника) (т. 1, а.с.2-3).

13 листопада 2018 року Іллічівським міський суд Одеської області постановив позов ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити повністю, визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 1 від 05 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_2, поновити ОСОБА_2 на посаді організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 оплату за час вимушеного прогулу у розмірі 49513, 44 грн. Повний текст рішення складено 22 листопада 2018 року (т.2, а.с. 1-10).

Представником відповідача - ОСОБА_4 10 грудня 2018 року було подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на такі обставини: судом першої інстанції був наданий час позивачу для подання до суду уточненої позовної заяви, однак, позивач та її представник, всупереч цього, не усунули недоліки позовних вимог і протягом встановленого строку не надали до суду уточнену позовну заяву та розрахунок позовних вимог; суддею не було вирішено питання про прийняття до розгляду позовної вимоги про стягнення оплати за час вимушеного прогулу; на адресу Порту ухвала про закінчення підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті не надходила; суддя Петрюченко М.І., яка отримала справу після відсторонення судді Максимович Г.В., розпочала розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи зі стадії судового розгляду; уточнення та збільшення позовних вимог відбулося з порушенням строків для здійснення відповідної процесуальної дії, визначених законом; видалення судді до нарадчої кімнати 12.09.2018 року за результатами чого було постановлено ухвалу про поновлення судового розгляду справи 13.09.2018 року на думку апелянта є грубим порушенням ст. 245 ЦПК України, що надало можливість позивачу та її представнику зловживати своїми процесуальними правами (подати заяву про уточнення позовних вимог після спливу процесуальних строку), та потягло ухвалення незаконного рішення в справі; за обставинами справи відбулася зміна істотних умов праці позивача, про що позивач повідомлялася та відмовилась від їх прийняття, що також нею не заперечувалось; позивача звільнено в перший день після виходу з лікарняного - 22.02.2019 року; судом першої інстанції не були враховані всі вказані обставини, що потягло збільшення суми оплати за час вимушеного прогулу, а крім того позивачу було виплачено вихідну допомогу в сумі 5706 грн. тому апелянт просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 листопада 2018 року та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволення вимог ОСОБА_2 (т.2, а.с.13-20).

26 грудня 2018 року ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. було постановлено ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху та надано апелянту строк на усунення недоліків (т.2, а.с.26).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. 22 грудня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою (а.с.130-131).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою судді Дрішлюка А.І. від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року справа була призначена до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду стороною позивача до апеляційного суду не подавався.

В судовому засіданні представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу, позивач та її представник, представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з'являлись, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачку звільнено без дотримання відповідних процедур і гарантій, підстава звільнення працівника, зазначена як п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в той час як відбулось скорочення посади, яку обіймала ОСОБА_2, є незаконною, і не може бути підставою для визнання неправильним лише формулювання причин звільнення в наказі та трудовій книжці працівника, адже порушених прав працівника таке не відновить. При цьому суд зауважив, що визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов'язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Так суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правової кваліфікації спірної ситуації та оцінці зібраних по справі доказів, проте в зв'язку з окремим порушеннями норм процесуального права, на які посилалась сторона апелянта, частково задовольняє апеляційну скаргу, та вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №496 від 21 серпня 2017 року «Про зміни в організації виробництва і праці», на виконання листа Міністерства інфраструктури України від 18.08.2017 року №8237/10/10-17 «Про узгодження організаційної структури та структури керівництва ДП «МТП «Чорноморськ», з метою виключення дублюючих функцій та підвищення ефективності виробничої діяльності підприємства», створено з 21.08.2017 року в ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» нові структурні підрозділи, нові посади тощо (т. 1, а.с. 66-69).

Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 28.11.2017 року, ОСОБА_2 була попереджена про майбутнє звільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та їй запропоновано переведення на вакантне робоче місце організатора діловодства 2 категорії 5 терміналу з місячною тарифною ставкою 5908 грн. Вказане повідомлення, ОСОБА_2 відмовилась підписувати у присутності працівників, підписи яких містяться у відповідній графі повідомлення (т. 1, а.с.62).

11.12.2017 року ОСОБА_2 була надана пропозиція про працевлаштування у зв'язку з ліквідацією її робочого місця 23.11.2017 року, та запропоновано переведення на вакантне робоче місце експедитора з виконанням функцій кур'єра відділу документообігу служби АГЗ з місячною тарифною ставкою 4417 грн (т. 1, а.с. 63).

Отже, позивачу було двічі запропоновано вакантні посади для подальшого працевлаштування.

Відповідно до наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №81 від 05 лютого 2018 року «Про звільнення організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби ОСОБА_2 за п.6 ст.36 КЗпП України» ОСОБА_2 звільнено 05.02.2018 року з займаної посади за п.6 ст.36 - відмова працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці (т. 1, а.с. 64). Разом з тим, оскільки позивачка перебувала на лікарняному з 05 лютого 2018 року по 21 лютого 2018 року, що підтверджується копією лікарняного листка непрацездатності серії АГШ №446223 (т. 1, а.с. 10), наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №119-к від 22 лютого 2018 року внесено зміни до наказу від 05.02.2018 року №81 «Про звільнення організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби ОСОБА_2 за п.6 ст.36 КЗпП України, яким пункт 1 наказу від 05.02.2018 року №81 викладено у наступній редакції: «Звільнити з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 22.02.2018 року - організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби ОСОБА_2 за п.6 ст.36 КЗпП України - відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці» (т. 1, а.с.65).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи їх кваліфікацію надану судом першої інстанції апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 32 КЗпП у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, а саме п. 10 роз'яснив, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Відповідно до п. 31 вказаної постанови роз'яснено, що згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов трудового договору проведено не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Верховний суд України в постанові від 04 липня 2012 року в справі №6-59цс12 та постанові від 23 березня 2016 року в справі №6-2748цс15, з якими погодився і Верховний суд висловив таку позицію. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Отже, зміни в організації праці можуть викликати зміну істотних умов праці, однак, разом з тим істотні умови праці можуть і не змінитися.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

За обставинами даної справи в позивача - ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» були ліквідовані частина структурних підрозділів з 23.11.2017 року, проте були створені інші аналогічні. Змін істотних умов праці на підприємстві не відбулося.

Позивачу було двічі запропоновано працевлаштування на інші вакантні посади, зокрема, вперше - на аналогічну посаду в інший структурний підрозділ Порту - 5 термінал, який територіально розміщений у с. Бурлача Балка, та вдруге - на посаду експедитора з виконанням функцій кур'єра відділу документообігу служби АГЗ з місячною тарифною ставкою 4417 грн (яка менше від посадового окладу позивача на посаді організатора діловодства другої категорії 5908 грн).

Відповідно до ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм трудового законодавства, враховуючи гарантоване Конституцією України та нормами міжнародних нормативно-правових актів право людини на працю, встановлені обставини справи апеляційний суд, відхиляючи відповідні доводи апеляційної скарги, прийшов до висновку, що змін істотних умов праці позивача не відбулося, так як можлива робота позивача на тій же посаді з тим же набором функціональних обов'язків, однак, в інших умовах (виходячи з запропонованих відповідачем позивачу вакантних посад). При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визнання незаконним та скасування наказу про звільнення автоматично передбачають поновлення на роботі. Тому відповідні доводи апелянта відхиляються.

При цьому суд погоджується з доводами апелянта щодо порушення судом першої інстанції процесуальних норм, зокрема, в частині порушення порядку ухвалення судового рішення, адже, суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення в справі, ухвалою від 13.09.2018 року перебуваючи в нарадчій кімнаті поновив судовий розгляд в зв'язку з додатковою перевіркою оскаржуваного наказу, який є предметом розгляду справи та наказу директора № 496 від 21.08.2017 року (т. 1, а.с. 214). Такі дії суду є його правом, передбаченим законом, проте за обставинами справи це підставило під сумнів правильність порядку ухвалення судового рішення. Зокрема, відповідно до протоколу судового засідання 13.09.2018 року судове засідання було перенесено на 17.10.2018 року (т. 1, а.с. 215). 16.10.2018 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині збільшення розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу (т. 1, а.с. 221-222). При цьому 17.10.2018 року відповідач подав відзив на уточнення позовних вимог (т. 1, а.с. 227-228). 13.11.2018 року суд першої інстанції, за наявними матеріалами в справі, ухвалив рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яких інших процесуальних дій щодо перевірки обставин (наказу), стосовно додаткової перевірки яких суд вирішив поновити судовий розгляд після виходу до нарадчої кімнати, суд першої інстанції не здійснював.

Враховуючи наведене, оскільки за наявними матеріалами справи вбачаються порушення судом першої інстанції відповідних положень процесуального законодавства, на що звертав увагу апелянт, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги в частині та скасовує оскаржуване рішення і ухвалює нове рішення по суті спору. Одночасно апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо розрахунку за час вимушеного прогулу та зменшує розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу до 45529,6 грн (без врахування періоду перебування позивача на лікарняному).

Щодо інших доводів апелянта. Враховуючи особливість категорії спору, закріпленість гарантії права на працю на рівні Основного Закону та міжнародних нормативно-правових актів, в тому числі Конвенцій Міжнародної організації праці, встановлені обставини справи, оскільки апеляційним судом були встановлені порушення відповідачем прав позивача, а інші доводи апелянта фактично стосуються формальних порушень та в цілому не впливають на правову оцінку спірних правовідносин (зокрема, щодо ст. 185 ЦПК України), апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу в іншій частині. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В іншій частині рішення суду не оскаржувалось

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 листопада 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №81 від 05 лютого 2018 року «Про звільнення організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби ОСОБА_2 за п.6 ст.36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (місцезнаходження: вул. Праці, буд.6, м. Чорноморськ, Одеської області, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) оплату за час вимушеного прогулу у розмірі 45529,6 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (місцезнаходження: вул. Праці, буд.6, м. Чорноморськ, Одеської області, ) на користь держави судовий збір у розмірі 2114,40 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі допустити до негайного виконання.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

06.03.2019 року м. Одеса