Провадження №: 2-з/752/115/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання кредитного договору недійсним.

29.03.2019 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на:

1)домоволодіння, яке складається з житлового будинку, що позначений на плані літерою «А», загальною площею 316,7 м2, жилою площею 106,2 м2, господарського блоку, що позначений на плані літерою «Б», погрібу, що позначений на плані літерою «В», скважини, що позначена на плані літерою «К», огорожі, що позначена на плані літерою «О», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

2)земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, загальною площею 22 га, що розташована за адресою: с. Устимівка Васильківського району Київської області;

- заборони органам і суб'єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,22 га, що знаходиться за адресою: с. Устимівка Васильківського району Київської області.

Заяви ОСОБА_1 обґрунтована тим, що кредитні кошти ним було отримано на придбання вищезазначеного нерухомого майна.

10.01.2018 року з грубим порушенням чинних вимог законодавства, за зверненням банку, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис за № 167 внаслідок порушення ним основного зобов'язання за кредитним договором. На даний час існує імовірність відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна, що може призвести до унеможливлення виконання рішення суду та порушення його майнових прав.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, надходжу до наступного.

Статтею 1291 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Одними із видів забезпечення позову у відповідності до ст. 150 ЦПК України є накладення арешту та заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених вимог.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов'язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв'язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо дійсності укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» кредитного договору, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просить суд накласти арешт на домоволодіння та земельну ділянку площею 0,22 га та заборонити вчинення будь-яких реєстрацій дій відносно вказаного майна.

Однак, зазначене нерухоме майно не є предметом спору у даній справі, а захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, не забезпечить виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, оскільки забезпечення позову у даний спосіб не є забезпеченням виконання рішення у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.С. Хоменко