Дата документу 11.04.2019
Справа № 334/455/18
Провадження № 2/334/534/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, про відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шкоди, заподіяної злочином, в обґрунтування якого зазначила, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2017 року по справі № 334/698/17, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.10.2017 року, до ОСОБА_2 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним спостереженням. Вказане рішення було прийнято судом у зв`язку з тим, що 04.11.2016 року приблизно о 20.00 год., ОСОБА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно вкрав велосипед «Азімут» вартістю 700,00 грн., що належить ОСОБА_1 , після чого, на вказаному велосипеді покинув місце вчинення злочину, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

Згідно вищевказаної ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя, відповідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №40 від 23.01.2017 року, було встановлено, що ОСОБА_2 виявляє ознаки психічного розладу у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, наростаючий змішаний (емоційно-вольовий, психопатоподібний) тип дефекту. Ступінь наявних порушень така, що на момент інкримінованого йому правопорушення він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час за своїм психічним станом, він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи зі звичайним спостереженням.

Вказаними діями ОСОБА_2 позивачці було завдано матеріальну шкоду у розмірі 700,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., яку остання обґрунтовує тим, вона полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо її майна, оскільки велосипед був для неї не лише засобом пересування, а також і тренажером, що необхідний за станом здоров`я. Оскільки позивачка має невеликі доходи, то придбати новий велосипед вона не змогла, крім того, крадіжка майна порушила її право власника на володіння користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона часто була змушена з`являтися до правоохоронних органів та суду, що привело до порушення нормального способу життя. Все це призвело до порушення душевної рівноваги, викликало душевні страждання і переживання, що негативно вплинуло на її самопочуття та душевний стан, внаслідок вищевикладеного стан її здоров`я погіршився.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі та стягнути в солідарному порядку з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 700,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Представник позивачки адвокат Воронова О.В. в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 подала суду відзив, з якого вбачається, що вона позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки до теперішнього часу її син є повнолітньою особою, не визнаною судом обмежено дієздатною чи недієздатною, а тому самостійно повинен відповідати за свої вчинки, крім того, вона не є його опікуном, а наявність психологічного розладу її сина була встановлена лише експертизою під час розгляду кримінального провадження. До того ж, ОСОБА_2 на теперішній час перебуває на лікуванні у КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня».

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував факт спричинення матеріальної і моральної шкоди потерпілій, та не заперечував проти її часткового задоволення.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2017 року по справі № 334/698/17, залишеною ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.10.2017 року, до ОСОБА_2 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним спостереженням.

Згідно вищевказаної ухвали, приблизно о 20.00 год. 04.11.2016 року ОСОБА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно вкрав велосипед «Азімут» вартістю 700,00 грн., що належить ОСОБА_1 , після чого, на вказаному велосипеді покинув місце вчинення злочину, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №40 від 23.01.2017 року, було встановлено, що ОСОБА_2 , виявляє ознаки психічного розладу у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, наростаючий змішаний (емоційно-вольовий, психопатоподібний) тип дефекту. Ступінь наявних порушень така, що на момент інкримінованого йому правопорушення він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час за своїм психічним станом, він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи зі звичайним спостереженням.

Згідно довідки КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, ОСОБА_2 знаходився на лікуванні та 29.09.2016 йому встановлена ІІІ група інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, врегульований ст.1186 ЦК України, згідно частини першої якої шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Згідно ч.2 ст. 1186 ЦК України, якщо шкоду було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

З матеріалів справи вбачається, що хоча і будучи інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, що підтверджується Довідкою МСЕК АВ № 0683286 від 29.09.2016 року, станом на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 в судовому порядку не був визнаний обмежено дієздатним чи недієздатним, над ним не було встановлено опіку, та відповідачка - ОСОБА_3 не була призначена його опікуном , а тому винною особою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а відтак і особою, яка повинна відшкодувати спричинену шкоду може лише сам ОСОБА_2 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 має самостійний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, а також тяжке матеріальне становище позивачки, яка визнана малозабезпеченою особою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки спричиненої шкоди.

Судом не встановлено, що мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 не вчиняла дій щодо належного контролю за його поведінкою та не забезпечила перебування його в психіатричній лікарні. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 спричиненої позивачці шкоди, необхідно відмовити.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяну майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність в діях відповідача ОСОБА_2 складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, а тому оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди, заподіяної позивачці у розмірі 700,00 грн., проти розміру якої не заперечували відповідачі, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., то суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 4 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З аналізу позовних вимог вбачається, що позивачці завдано душевних та моральних страждань, оскільки через фізичний стан потерпілої відсутність в неї велосипеду змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення нормальних життєвих зв`язків. ОСОБА_1 є людиною похилого віку, пенсіонеркою, яка потребує постійного прийому ліків, оскільки має ряд хронічних захворювань, в обґрунтування чого нею до матеріалів справи було долучено медичні документи, серед яких є Виписка із медичної картки хворого № 4827 відділення кістково-гнійної інфекції КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» від 22.11.2017 року, Виписка № 221-57 з медичної картки стаціонарно хворого КУ «ЗГКБ №10» від 02.02.2018 року, що призвело до порушення нормального ритму її життя, звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, звертатись до фахівців за наданням юридичної допомоги, тому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Між тим, враховуючи принцип розумності i справедливості, співмірності пережитих страждань заявленій сумі відшкодування, суд вважає, що заявлена до відшкодування моральна шкода має бути зменшена до 800,00 грн.

З огляду на вищевказане, суд вивчивши надані до позову докази, приходить до висновку про доведеність позовних вимог та їх обґрунтованість, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, ЦПК України, ст. 1166, 1186 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 700,00 грн. (сімсот гривень 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.)

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.