Номер провадження: 22-ц/813/1378/19
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року представник ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 78432,23 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року позовну заяву ПАТ КБ „ПриватБанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 78432 гривні 23 копійки за кредитним договором №б/н від 24.03.2010 року, яка складається з наступного:

7784 гривні 15 копійок - заборгованість за кредитом;

63287 гривень 02 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3150 гривень - заборгованість за комісією;

штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 3711 гривень - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір боргу ОСОБА_2 перед Банком, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з'явились.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Пучкова Л.А. 09.04.2019 року подала через електронну пошту заяву до Одеського апеляційного суду про відкладення судового засідання, посилаючись на зайнятість у розгляді справи в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області і неможливість прибуття до суду апеляційної інстанції у судове засідання, призначене на 14 год. 30 хв. 09.04.2019 року. При цьому у заяві представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не зазначила, в якій саме справі в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області вона бере участь, та не вказала дату і час призначення справи, не додала підтверджуючих документів про призначення справи до розгляду на 09.04.2019 року та про представництво у тій справі в міськрайонному суді. До заяви представником позивача додано лист з нагадуванням про участь представника в Агросемінарі «Земля та захист бізнесу», що проводився в готелі «Рейкарц Маренеро» у м. Миколаїві 29.03.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі. належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, враховуючи наведене і приймаючи до уваги, що справа розглядається в судах з травня 2017 року, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з підстав, наведених у заяві представника ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши судцю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, стягуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 784 грн. 15 коп., відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 63 287 грн. 02 коп., пені в сумі 3150 грн., штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 3 711 грн. (процентна складова), суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідач фактично отримав кредит у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунком позивача та не викликає сумнівів у суду

- не доведено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- 24.03.2010 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого на ім'я відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 8000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вбачається з заяви, підписаної відповідачем, остання підтвердила свою згоду, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів, складають договір про надання банківських послуг і що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з Тарифами Банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила розміщені на офіційному сайті Приват Банка. ОСОБА_2 надала згоду виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись зі змінами на сайті Приват Банка www.privatbank.ua (т. 1 а. с. 5 зворотній бік).

Відповідно до представленого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що востаннє прострочені проценти за договором погашалися боржником 21.07.2014 року в сумі 400 грн. 35 коп. (т. 1 а. с. 4).

Після 21.07.2014 року відповідач жодної проплати на повернення кредиту та сплати процентів не здійснила.

Сторони приймали участь в суді першої інстанції, але про застосування позовної давності сторонами не заявлялось.

Як вбачається з представленого розрахунку, ОСОБА_2 користувалася коштами ПАТ КБ «ПриватБанк» з березня 2010 року та здійснювала виплати за їх користування, остання з яких відбулася 21.07.2014 року.

Обставини здійснення ОСОБА_2 виплат ПАТ КБ «ПриватБанк», які наведені у розрахунку заборгованості по кредиту, відповідачем не оспорювалися.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини, які встановлені судом та документальні докази, які приєднані до матеріалів справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами справи виникли правовідносини, як між кредитором та боржником внаслідок укладеного ними договору б/н від 24.03.2010 року.

Однак, укладений сторонами договір складається із заяви на отримання кредиту, яка підписана уповноваженою особою кредитора - ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_2, а також Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами. Зі змісту підписаної ОСОБА_2 заяви про видачу кредиту вбачається, що позичальник обізнаний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами та погоджується з їх змістом та з необхідністю знайомитись зі змінами на сайті Приват Банка www.privatbank.ua.

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», даний Банк, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Отже, підписавши заяву та засвідчивши згоду з Умовами та Правилами надання послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» його клієнтам, позичальник таким чином приєдналася до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

На підставі підписаної сторонами заяви, що разом з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які розміщені на офіційному сайті Банку і з якими, відповідач ознайомлена та згодна, відбулося підписання між сторонами договору про надання банківських послуг. Після цього відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана пластикова картка, яка є ключем до цього рахунку.

Протягом наступних майже 4,5 років після укладення договору б/н від 24.03.2010 року позичальник сплачувала кошти за користування кредитом у відповідності з Умовами надання банківських послуг та Тарифами.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, вигляд якої визначений у Пам'ятці клієнта/Довідка про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання карти, зазначеної у заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.9 Клієнт може отримати додаткову карту на своє ім'я, а також надати доступ до картрахунку Довіреним особам.

Згідно з п. 2.1.1.2.12 по закінченню строку дії відповідна карта подовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії) за зверненням Клієнта до Банку, згідно діючим тарифам. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні Клієнтом умов обслуговування Карти, передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.1.12.14 замовлені клієнтом Карти, в тому числі продовжені на новий строк дії, але не отримані, зберігаються у Банку не більше 6-ти місяців, після чого можуть бути знищені у встановленому Міжнародними платіжними системами порядку.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а. с. 106) в межах підписаного кредитного договору для позичальника надані наступні кредитні карти:

- НОМЕР_2 з датою відкриття 24.03.2010 року терміном дії по лютий 2014 року;

- НОМЕР_1 з датою відкриття 02.03.2011 року терміном дії по листопад 2014 року;

За Умовами та Правилами строк дії карти обмежується останнім календарним днем місяця, до якого діє карта.

Відомості про інші карти або про продовження виданих клієнту карт на новий строк дії в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи також відсутні відомості про те, що Банк скористався правом на дострокове повернення кредиту та сплати процентів та інших передбачених кредитним договором платежів, передбаченим п. 2.1.1.4.6 Умов та Правил, або скористався своїм правом на одностороннє припинення договору у відповідності до п. 2.1.1. 4.7 Умов та Правил.

При таких обставинах останнім днем повернення кредиту за кредитним договором б/н від 24.03.2010 року є останній день строку дії карти НОМЕР_1, тобто 30.11.2014 року.

Нарахування відсотків передбачено п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, обов'язок слідкувати за розміщеною там інформацією щодо тарифів та змін договором покладено на позичальника.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 «Правил користування платіжною карткою» передбачено нарахування Банком пені у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму більше 100 грн.

Станом на 23.05.2017 року Банком нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 63 287 грн. 02 коп., а пеня - 3 150 грн.

Вірно встановивши обставини укладення договору між сторонами, не настання обставин припинення дії договору (закриття картрахунку або інформування Банка про розірвання договору до закінчення строку дії карти), а також обставини, що відповідач допустив прострочення, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та процентам, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Банк у відповідності до умов договору мав підстави вимагати з позичальника повернення тіла кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

Проте дійшовши до цього вірного висновку, суд разом з тим не звернув уваги на те, що останній день повернення кредиту дорівнює строку дії карти - 30.11.2014 року і тому проценти за користування кредитом, які передбачені кредитним договором, нараховуються не пізніше 30.11.2014 року, оскільки умовами кредитного договору не передбачено нарахування процентів після настання строку повернення кредиту.

За відсутності таких умов і наявності невиконаних зобов'язань, права кредитора захищаються у відповідності до ст. 625 ЦК України. Проте, з такими вимогами позивач до суду не звертався.

Тому, вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нараховані після 30.11.2014 року і до 23.05.2017 року в сумі 61 483 грн. 76 коп. (63 287,02 - 1 803,26) не можуть бути задоволені.

Отже, судовому захисту підлягають вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 30.11.2014 року в сумі 1803 гривні 26 копійок (63 287,02 - 61 483,76). В іншій частині вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 61 483,76 грн. задоволенню не підлягають з підстав викладених у цій постанові.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем у запереченнях на позов (т. 1 а. с. 55) йшлося в тому числі і про застосування позовної давності щодо тіла кредиту та процентів.

Оскільки, востаннє погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом відбулося 21.07.2014 року, що є підставою для набуття висновку про переривання позовної давності і про початок її перебігу заново, а до суду з позовом Банк звернувся 30.05.2017 року, то відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитними коштами.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені в сумі 3 150 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання передбачені п. п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил, Клієнт сплачує Банку пеню, яка нараховується в день оплати процентів за кредитом.

Враховуючи вказані умови договору і наявність прострочених зобов'язань за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, нарахування Банком неустойки (пені) є обґрунтованим.

Подання відповідачем заяви про застосування позовної давності поширюється і на заборгованість за пенею і обмежується останніми 12 місяцями, що передували зверненню до суду з позовом 30.05.2017 року, тобто з 30.05.2016 року до 30.05.2017 року.

При цьому, нарахування пені після закінчення строку дії кредитного договору - 30.11.2014 року не відповідає законодавству і не засновано на умовах кредитного договору.

До висновків про нарахування процентів за кредитом та пені протягом строку кредитування дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, що у відповідності до ч. 2 ст. 416 ЦПК України є підставою для їх застосування апеляційним судом в аналогічних правовідносинах.

При таких обставинах, оскільки звернення до суду відбулось 30.05.2017 року та відповідач в суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності, а нарахування пені в розумінні ст. 258 ЦК України обмежується останніми 12 місяцями, що передували зверненню до суду, то пеня не могла нараховуватись з 01.12.2016 року до 23.05.2017 року, тому вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення штрафів: штрафу (фіксована частина) - 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) у розмірі 3711,06 грн., а всього на загальну суму 4211,06 грн.

Слід зазначити, що процентна складова штрафу - 3 711 грн. 06 коп. - 5% від суми заборгованості розрахована від сумарної заборгованості, заявленої Банком до стягнення - 74 221,17 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 7 784,15 грн., заборгованості за процентами в сумі 63 287,02 грн. та заборгованості за пенею 3 150 грн.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6- 2003цс15 від 21.10.2015 року не підлягає задоволенню вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) у розмірі 3 711,06 грн., а всього на загальну суму 4 211 грн. 06 коп., у зв'язку з подвійною цивільно-правовою відповідальністю, пов'язаною з нарахуванням штрафів на прострочену заборгованість, до якої була включена також і заборгованість за пенею (7 784,15+63 287,02+ 3 150 = 74 221,17*5%= 3 711,06), яка разом зі штрафом є різновидом неустойки (тобто неустойка з неустойки).

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку колегія суддів не вбачає.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає зміні, згідно з якої з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, яка станом на 23.05.2017 року в загальному розмірі становить 9 587 грн. 41 коп. і складається з заборгованості: за кредитом - 7 784,15 грн.; за процентами за користування кредитом - 1 803 грн. 26 коп. В іншій частині вимог слід відмовити.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні з урахуванням пропорційності задоволених вимог про стягнення майнових збитків. В суді першої інстанції позивачем сплачено 1600 грн. Вимоги заявлені на загальну суму 78 432 грн. 23 коп., які задоволені судом у повному обсязі. Внаслідок зміни рішення в апеляційній інстанції вимоги задоволені у розмірі 9 587 грн. 41 коп., що становить 12 % від первісно заявлених вимог. Тому судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позову до суду першої інстанції, становить 192 грн. (12% від 1600 грн. сплаченого судового збору). Судовий збір при поданні апеляційної скарги сплачено 2 400 грн. (150% від ставки судового збору в районному суді). Апеляцію задоволено частково на суму 68 844,82 грн. (78 432,23 - 9 587,41) або 88% від суми, задоволеної в районному суді - 78 432,23 грн.. Тому з позивача на користь відповідача слід стягнути 2 112 грн. (88% від 2 400 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 9 587 гривень 41 копійка за кредитним договором № б/н від 24.03.2010 року, яка складається з наступного:

7784 гривні 15 копійок - заборгованість за кредитом;

1803 гривні 26 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 192 гривні.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2112 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 16.04.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова