АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/718/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Токова С.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Токової С.Є., у справі за поданням старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_2 , повний текст ухвали виготовлений 13 березня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року старший державний виконавець Миколаєнко Т.М. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа у зв`язку з невиконанням зобов`язання, покладених на неї виконавчим листом Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/6649/17, посилаючись на те, що на виконанні Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження 56412025 з виконання виконавчого листа № 711/6649/17 виданий Придніпровський районним судом м.Черкаси 23 січня 2018 року про визначення ОСОБА_1 способи участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаним виконавчим документом ОСОБА_2 є боржником.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує рішення суду, що підтверджується постановами державного виконавця про накладення штрафу.

Поскільки боржником рішення суду не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, старший державний виконавець Миколаєнко Т.М. просила суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/6649/17, виданий 23 січня 2018 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2019 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Соснівського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, необґрунтовану, прийняту з грубим порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, а встановлені обставини не відповідають дійсним обставинам справи, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання старшого державного виконавця Соснівського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не звернуто уваги на вимоги ч. 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штраф в подвійному розмірі, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та інш. Також судом не були досліджені належним чином надані державним виконавцем докази, які підтверджують факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

В обгрунтування відзиву зазначає, що рішення суду виконує у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для застосування заходів виконання рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

В розумінні пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Тільки у разі недоведення боржником своєї вини та ухилення від виконання зобов`язання суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України ( ст. 441 ЦПК України) , причому на момент звернення до суду з поданням державного виконавця факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Під поняттям ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням розуміється будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 3 статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Як вбачається із матеріалів справи на виконанні в Соснівському ВДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції перебуває виконавче провадження 56412025 з виконання виконавчого листа № 711/6649/17 виданий Придніпровським районним судом м.Черкаси 23 січня 2018 року про виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, яким ухвалено : визначено Грусевич ОСОБА_4 . наступні способи участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідною згодою матері за кордоном, а саме: щотижня з 14:00 год. до 19:00 п`ятниці та з 11:00 год. до 18:00 суботи в присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитини семирічного віку; щороку з 05 січня протягом 15 календарних днів щоденно з 11:00 год. до 18:00 год. в присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитини семирічного віку; щороку з першої суботи серпня протягом 15 календарних днів щоденно з 11:00 год. до 18:00 год. в присутності матері ОСОБА_2 до досягнення нею семирічного віку; щороку 01 червня та 19 грудня 11:00 год. до 16:00 год., в присутності матері дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною семирічного віку, з урахуванням психічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути. Після досягнення дитиною семирічного віку, визначити ОСОБА_1 способи участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідної згоди матері за кордоном, а саме: перші та треті п`ятниця-неділя кожного місяця, з 18:00 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; щороку з 05 січня протягом 15 календарних днів без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; щороку з першої суботи серпня протягом 15 календарних днів без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; щороку 01 червня та 19 грудня з 14:00 год. до 10:00 год. наступного дня без присутності матері, ОСОБА_2 з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути. Визначити, що спілкування ОСОБА_1 із ОСОБА_3 засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку здійснюється без обмежень, з урахуванням при цьому технічних можливостей такого зв`язку, часу навчання та відпочинку дитини, психологічного і фізичного стану дитини.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у визначений судом спосіб у вихованні малолітньої дитини, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зобов`язано ОСОБА_2 не пізніш як за добу до часу побачень та спільного відпочинку дитини з батьком, визначених даним рішенням суду, інформувати ОСОБА_1 засобами телефонного або електронного зв`язку про місце (адресу) де він може забрати ОСОБА_3 та місце (адресу) куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку.

За вказаним документом боржником є ОСОБА_2

Постановою старшого державного виконавця від 16 травня 2018 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 711/6649/17, копію постанови направлено боржнику для виконання, а стягувачу - для відома.

Постановою старшого державного виконавця від 05 березня 2019 року виконавче закрито.

ОСОБА_2 рішення суду виконувалось.

22 січня 2019 року та 25 січня 2019 року державним виконавцем було складено акти, якими було зафіксовано факт невиконання рішення суду, в зв`язку з чим постановою державного виконавця було накладено штраф спростовується наданими боржником доказами і не може свідчити про ухилення від виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань.

Із наданих пояснень ОСОБА_2 та доказів вбачається, що вона завчасно повідомляла ОСОБА_1 щодо зустрічей з ОСОБА_3 , та неможливості зустрічей ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 14 січня по 17 січня 2019 року в зв`язку із хворобою ОСОБА_3 , про що було повідомлено не лише ОСОБА_1 , а і державного виконавця.

25 січня 2019 року зустріч із дитиною не відбулася в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 з`явилася, але дитина, перебуваючи у дошкільній установі, відпочивала.

Тобто, зі сторони ОСОБА_2 не вбачається дії спрямовані на невиконання або ухиленні від виконання рішення суду.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтвердили факт умисного ухилення боржника, від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду.

Враховуючи, що як в поданні державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відсутні будь-які обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, а лише робиться посилання на сам факт визнання ОСОБА_2 боржником, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на неї зобов`язань, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2019 року залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 17 травня 2019 року.

Судді: