ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/371/19 Справа № 212/9574/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони справи:

позивач: Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02.09.2008 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 870-2008. Відповідно до умов якого, позивач надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 12000,00 грн., зі строком повернення 01 липня 2010р.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання між банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №870-22-2008 від 02.09.2008. За умовами якого, ОСОБА_2 поручилася перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору.

Внаслідок невиконання відповідачами кредитних зобов'язань за позовом Банку справа №2-5225/10 рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.11.2010р. стягнуто із відповідачів солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором станом на 25.05.2010р. в сумі 16488,47 грн.

Посилаючись, що після ухвалення рішення суду кредитні правовідносини між сторонами не припинилися, позивач за період з 25.05.2010р. по 20.02.2015р. нарахував заборгованість у сумі 171359,78 грн., яка складається з: - 46367,35 грн. - сума заборгованості по кредитному договору; 124992,43 грн. - сума пені на прострочену заборгованість, та судовий збір.

У березні 2015 році відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів. В якому просять визнати неправомірним підвищення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» процентної ставки з 01.07.2010 року з 22% до 40%, та з 04.01.2012 року підвищення процентної ставки з 40% до 60 %.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість в розмірі 46367,35 гривень та судовий збір в сумі 231,83 гривень з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог та відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Фінанси та Кредит».

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що умовами укладеного договору передбачений строк його дії до 01 липня 2010 року. Звернувшись до суду із позовом у 2010 році Банк використав право на стягнення усієї суми заборгованості. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, тому що звернувся до суду лише у вересні 2014 року, тоді як строк повернення коштів встановлений до 01 липня 2010 року. Судом не враховано повне виконання рішення суду, яким достроково стягнуто розмір кредитної заборгованості. Судом не враховано неправомірне збільшення позивачем розміру відсоткової ставки після закінчення строку дії кредитного договору.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце справи, що свідчать зворотні поштові повідомлення. Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.09.2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 870-2008. За умовами якого, Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, кредитний ліміт у сумі 12000,00 грн., зі строком повернення кредитних коштів 01 липня 2010 року.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 870-22-2008 від 02.09.2008р За умовами якого, вона поручилася перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі №2-5225/10 від 10.11.2010 р. позовні вимоги ПАТ«Банк Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" 16488,47 грн з рахунок погашення-заборгованості за кредитним договором №870-2008 від 02.09.2008р., а також судові втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та стягуючи заборгованість за кредитом в сумі 46367,35 грн. суд першої інстанції дійшов висновку, що присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення повного розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, щодо правомірності дій Банку по підвищенню відсоткової ставки за користування кредитними коштами за період з 01.07.2010 року до 40%, та з 04.01.2012 року до 60 %.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 124992,43 грн. позивачем не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання відповідачами, як боржником та поручителем, умов укладеного кредитного договору № №870-22-2008 від 02.09.2008.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Як видно зі змісту кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору повернення кредиту, сплату процентів за користування ним в строк до 01 липня 2010 року включно (п.2.1. договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (п.п.4.1,4.2,4.3).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит в розмірі 12000, 00 грн. Однак, відповідач ОСОБА_2, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, внаслідок чого, 12 травня 2010 року за вих.№2246, 2247 на адресу відповідачів надіслані лист-претензія про дострокове повернення кредитних коштів у відповідності до вимог п.3.7. договору (а.с.23,24).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено розділом 3 кредитного договору.

Банк, ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» реалізував своє право на примусове дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі №2-5225/10 від 10.11.2010 р. позовні вимоги ПАТ«Банк Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" 16488,47 грн. з рахунок погашення-заборгованості за кредитним договором №870-2008 від 02.09.2008р., а також судові втрати.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші обумовлені договором платежі.

У зв'язку з порушенням боржником та поручителем умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, пред'явивши позов до суду.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів, кредитор ПАТ«Банк Фінанси та Кредит», змінив строк виконання основного зобов'язання, який вважається таким, що настав, що зумовило для боржника та поручителя виникнення обов'язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.

Як видно, умови укладеного договору не місять відомостей про розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

Тому, висновок суду першої інстанції про нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору на рівні ставки, передбаченої кредитним договором під час його дії не відповідає умовам укладеної угоди.

З урахуванням того, що через вимогу дострокового повернення кредитних коштів банк змінив строк виконання кредитного договору, який визначений до 01 липня 2010 року. Умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, нарахування заборгованості по ставці п.п.2.1.2.3.,2.4. є неправомірною. Крім того, як видно з відповіді ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» за вих.№6821 від 30 червня 2009 року відмовив ОСОБА_2 у пролонгації кредитного договору і підтвердив строк повного погашення та дії договору до 01 липня 2010 р (а.с.25).

Колегія суддів вважає слушними, такими, що підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги відповідача про неправомірність підвищення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» процентної ставки з 01.07.2010 року з 22% до 40%, та з 04.01.2012 року підвищення процентної ставки з 40% до 60 %, оскільки з 01.07.2010 року закінчився строк дії кредитного договору. Тому зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Як видно з матеріалів справи, за заявою стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», Дзержинським ВДВС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа 2-5225 виданого 17 березня 2011 року. Постановою державного виконавця від 28 грудня 2012 року закінчено виконавче провадження у зв'язку зі сплатою суму боргу у повному обсязі (а.с.61).

Після виконання рішення суду, у повному обсязі, боргові зобов'язання між сторонами припинено.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі 438/489/16-ц вказано, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду про наявність у Банка права на отримання відсотків після закінчення строку дії договору за підвищеною ставкою є хибними.

Як видно, з тексту позовної заяви, крім іншого, ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» посилався на положення ст.625 ЦК України.

Отже, за період виконання рішення суду з 10 листопада 2010 року по 28 грудня 2012 року з відповідачів солідарно на користь по позивача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» підлягає стягненню відсотки за порушення виконання грошового зобов'язання 3% річних з суми визначеної судом першої інстанції - 16488,47 грн., як розмір заборгованості та становить 1030,53 грн., виходячи з розрахунку 16488,47/100/12х3%х25мес.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене без повного дослідження наявних у справі доказів, із порушенням норм матеріального законодавства, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та стягнення на його користь солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за відсотками за несвоєчасне повернення кредитних коштів в порядку ст.625 ЦК України за період з 10 листопада 2010 року по 28 грудня 2012 року в сумі 1030,53 грн. Задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» визнавши неправомірним підвищення процентної ставки з 01.07.2010 року з 22% до 40%, та з 04.01.2012 року підвищення процентної ставки з 40% до 60 %, після закінчення строку дії кредитного договору.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, то сплачений ним за розгляд апеляційної скарги судовий збір за вимоги первісного та зустрічного позову в сумі 1945,02 грн., підлягають стягненню з відрахуванням суми судового збору 10,31 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пропорційно до задоволених вимог ( виходячи з розрахунку 1296,68х1030,53/129688) в сумі 1934,72 грн (а.с. 1 том 1, а.с.44, том 2 ).

Керуючись ст.ст. 255, 374,376,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за відсотками за несвоєчасне повернення кредитних коштів в порядку ст.625 ЦК України за період з 10 листопада 2010 року по 28 грудня 2012 року в сумі 1030,53 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» визнавши неправомірним підвищення Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» процентної ставки за кредитним договором № 870-2008, укладеним із ОСОБА_2 з 01.07.2010 року з 22% до 40%, та з 04.01.2012 року з 40% до 60 %.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 1934,72 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст рішення суду складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: