Ухвала

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 644/6351/17

провадження № 61-3427ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Азадалієва ЯнаМиколаївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева Ольга Олександрівна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коссе Людмила Миколаївна, про визнання договорів позики та договору іпотеки припиненими, договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним та таким, що не підлягає виконанню, скасування державних реєстрацій прав власності, витребування майна із чужого володіння,

встановив:

У лютому 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла вищевказана касаційна скарга.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги. Подану касаційну скаргу залишено без руху і встановлено заявникові строк для сплати 6 400 грн судового збору у частині вимог немайнового характеру, а також для розрахунку та сплати судового збору у частині вимог майнового характеру (200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви у цій частині вимог - витребування квартири).

Роз'яснено ОСОБА_1, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно із частиною п'ятою статті 216 ЦК).

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 22 лютого 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла квитанція про сплату 6 400 грн судового збору. Тобто, заявником сплачено судовий збір лише в частині вимог немайнового характеру.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме сплати судового збору за подання касаційної скарги у частині майнових вимог.

Керуючись статтями 127 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 січня 2019 року залишити без руху.

Продовжити заявникові строк для усунення зазначених вище недоліків до 06 травня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель