Справа № 415/1616/18
Провадження № 22-ц/810/30/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: стягувач - ПАТ «Приватбанк», боржник - ОСОБА_1, старший державний виконавець Лисичанського міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області Бодіна О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3,

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 13 березня 2018 року, постановлену Лисичанським міським судом Луганської області у складі: судді Чернобривко Л.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за поданням державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

12 березня 2018 року старший державний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіна О.А. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження права виїзду ОСОБА_1, посилаючись на те, що на виконанні у Лисичанському ВДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавчий напис № НМХ 611150 від 16.11.2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 324268,18 грн.

Вказаний напис боржником не виконується, боржник за неодноразовими викликами державного виконавця до ДВС не з'являється та зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, не виконує. Проведеними виконавчими діями щодо встановлення майнового стану боржника з метою виконання рішення з'ясовано, що боржник пенсію не отримує, інформація про місце роботи відсутня, транспортні засоби та нерухоме майно на нього не зареєстроване, за місцем проживання встановлено, що боржника вдома не було, перевірити наявність майна не було можливості, з пояснень сусідів стало відомо, що мав намір виїхати до іншої держави.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 березня 2018 року подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іден.номер НОМЕР_1, що проживає: АДРЕСА_1, до виконання нею зобов'язань, покладених на підставі виконавчого напису № НМХ 611150 від 16.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 324 268, 18 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою реєстрації проживання, оскільки як переселенець з 2014 року на постійній основі мешкає в м. Київ, в оскаржуваній ухвалі суду не зазначені докази про повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та ухилення його від виконання зобов'язань, а сама лише наявність у ОСОБА_1 заборгованості не може бути достатньою підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України. Також посилається на те, що судом невірно застосовано до виниклих правовідносин ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну». Оскільки за родом своєї діяльності скаржник працює в режимі виїзду за межі України у міжнародні відрядження, тому обмеження у праві виїзду за межі України прямо позбавляє її засобів до існування та утримання своєї родини.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заявник та стягувач в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник боржника, який приймав участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги підтримав та додатково пояснив, що йдеться про виконання виконавчого напису, про існування якого боржник не знав, а докази його обізнаності про виконавче провадження відсутні, як і докази ухилення від виконання, крім того, наявне судове рішення про відмову банку у стягненні заборгованості за цими ж кредитними правовідносинами. Тому вказані питання слід з'ясовувати лише в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 13 березня 2018 року про задоволення подання старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіної О.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції із посиланням на ч. 2 ст. 6, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну, ст. 441 ЦПК України виходив з того, що на примусовому виконанні у заявника знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 324268,18 грн. на підставі виконавчого напису № НМХ 611150 від 16.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., яке боржник не виконує.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки до них суд дійшов передчасно без з'ясування обставин, що мають значення для справи та без належного обгрунтування.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіної Олени Анатоліївни від 09 січня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № НМХ 611150, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 324268,18 грн. як заборгованості за кредитним договором № LGY0GI від 09.01.2008 року (а.с. 20, 18-19).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями пункту 5 статті 6 цього Закону, в редакції на час постановлення ухвали суду, встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Частиною 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час відкриття виконавчого провадження, зазначено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час відкриття виконавчого провадження, передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - направлення боржнику ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відсутні докази отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником. Дані обставини не з'ясовувалися судом першої інстанції.

Надана державним виконавцем до заяви копія квитанції про спрямування ОСОБА_1 рекомендованого листа від 22.02.2018 року не є доказом належного виконання вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки цього числа їй спрямовувалося повідомлення про можливість направлення до суду подання про обмеження у праві виїзду за межу України (а.с. 11, 22).

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов'язань, за умови об'єктивної спроможності боржника виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 377-1 Цивільного Кодексу України, зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Проте, судом першої інстанції не з'ясовані обставини щодо того, чи ухиляється ОСОБА_1 від виконання зобов'язання, покладеного виконавчим написом, а надані заявником докази цього відсутні.

З акту державного виконавця від 23.02.2018 року про те, що державним виконавцем при примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого напису за адресою проживання боржника ОСОБА_1 перевірити майновий стан не виявилося можливим, вдома нікого не було, двері ніхто не відчинив, не вбачається адреса здійснення таких дій (а.с. 9).

Натомість з наданої скаржником довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, виданої підрозділом з питань соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 21 липня 2014 року вбачається, що вказана особа фактично проживає: АДРЕСА_2 (а.с. 41).

За таких підстав, задовольняючи вищевказане подання, суд першої інстанції обмежився відтворенням змісту ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», не навівши при цьому достатньої аргументації про необхідність застосування вказаного обмеження та оцінку доказів, поданих державним виконавцем. Викладені судом обставини тотожні змісту подання державного виконавця без посилання на конкретні докази, відсутній мотивований висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, під час чого суду слід з'ясувати належне надіслання виконавцем боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та пропозиція у добровільному порядку виконати рішення суду, наявність доказів дій державного виконавця на виконання виконавчого напису і свідомого невиконання зобов'язання боржником в повному обсязі або частково, перевірка того, чи на момент звернення державного виконавця з таким поданням відбувся і є об'єктивно наявним факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, та якими доказами з матеріалів виконавчого провадження це підтверджується.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 13 березня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 08 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: