Ухвала

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 619/1488/18

провадження № 61-9594ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мироненко Станіславом Станіславовичем, на постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, Дергачівське районне управління, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції Харківської області, Відділ містобудування та архітектури у Дергачівському районі Харківської області, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , треті особи: Дергачівське районне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції Харківської області, Відділ містобудування та архітектури у Дергачівському районі Харківської області, про зобов`язання ОСОБА_1 засипати вигрібну яму, яка знаходиться в її володінні, біля будинку АДРЕСА_1, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спричиненої моральної шкоди у розмірі

10 000,00 грн та стягнення сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 викопала вигрібну яму поряд з її будинком та колонкою, з якої остання використовує воду. Внаслідок побудови вигрібної ями, нечистоти з неї потрапляють в колонку, погріб та сарай, що призвело до невідповідності води санітарним нормам, руйнування погребу та сараю. Незаконна експлуатація відповідачем вигрібної ями з порушенням правил, стандартів та санітарних норм призводить до руйнування, належних позивачу, льоху та сараю, а також забруднення води у колонці позивача, чим позивачу завдається моральна шкода.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 січня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 ? адвоката Мироненка С. С. про ухвалення додаткового рішення у даній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила їх в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року та додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 січня 2019 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано перенести місце розташування присадибної вигрібної ями та обладнати її відповідно до вимог чинного санітарного законодавства

п. 7.10 ДСан Пін № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», п. 2.21 та п. 2.22 наказу

МОЗ України № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 18 квітня

2019 року заяву представника ОСОБА_2 ? адвоката Мартинова О. М. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Прийнято у справі додаткову постанову, якою четвертий абзац резолютивної частини (у вступній та резолютивній частинах та в повному тексті постанови) Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року викладено в такій редакції: «Зобов`язати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) перенести місце розташування присадибної вигрібної ями по АДРЕСА_1 та обладнати її відповідно до вимог чинного санітарного законодавства п. 7.10 ДСан Пін № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», п. 2.21 та п. 2.22 наказу МОЗ України № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць».

08 травня 2019 року через засоби поштового зв`язку представник

ОСОБА_1 ? адвокат Мироненко С. С. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій заявник просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року та залишити в силі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року та додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 січня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 619/1488/18 є зобов`язання засипати вигрібну яму та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Отже, справа № 619/1488/18 не є справою з ціною позову, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа

№ 619/1488/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK

v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що розгляд касаційної скарги має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки лише суд касаційної інстанції, у даному випадку, наділений повноваженнями, завдяки яким можливо виправити фундаментальні порушення, допущені апеляційним судом при розгляді даної справи. Проте представник заявника не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення цієї справи для ОСОБА_1

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Мироненко Станіславом Станіславовичем, на постанову Харківського апеляційного суду від

02 квітня 2019 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, Дергачівське районне управління, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції Харківської області, Відділ містобудування та архітектури у Дергачівському районі Харківської області, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило