Номер провадження: 22-ц/813/140/19
Номер справи місцевого суду: 522/9761/17
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнювала та відповідно до уточнень просила стягнути з відповідача на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що з 30.10.1999 року по 20.12.2012 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. Від цього шлюбу в них народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю ОСОБА_3.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу перестав піклуватися про сина та забезпечувати його матеріально. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між позивачем та відповідачем досягнуто не було, що змусило ОСОБА_3 звернутися до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2017 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року змінити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.05.2017 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6, в іншій частині рішення - залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги апелянт, зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі задоволено позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, а саме в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача. Посилаючись на ч. 5 ст. 183 СК України апелянт вказує, що такий розмір аліментів стягується на користь двох, а не одного, дітей. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги те, що через незадовільний стан здоров'я ОСОБА_2 не взмозі працювати на постійній основі, також апелянт вимущений нести постійні витрати на медичні препарати, проведення обстежень тощо. ОСОБА_2 наголошує, що дохід він отримує виключно від надання в оренду нерухомості, яка належить їм з позивачем в рівних частках.

Крім того, в апелянта є ще одна дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який має неналежний стан здоров'я. Також, апелянт утримує свою матір, яка є пенсіонером, та разом зі своєю дружиною, ОСОБА_6, здійснюють піклування над ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом РАГСа Київської районної адміністрації викконкому ОМР, актовий запис № 932 від 30 жовтня 1999 року, розірвано на підставі рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року (а.с. 10).

За час перебування у шлюбі у подружжя народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, актовий запис 717.

Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю - ОСОБА_3.

29.05.2017 року ОСОБА_3 падала до суду позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_4.

Задовольняючи позов та стягуючи аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При розгляді позовів заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає низка норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей, яка не є вичерпною.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років скаладає: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Згідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років скаладає: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 05.07.2013 року апелнят ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 74-76). Від вказаного шлюбу апелянт має ще одну дитину - сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 84).

Враховуючи наявність у апелянта ще однієї неповнолітньої дитини, судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, оскільки, з огляду на ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджено, що на час подання позову ОСОБА_2 потребував постійного медичного лікування, у зв'язку з чим ніс постійні витрати на придбання ліків, проведення обстежень, лікування тощо (а.с. 95, 97-106).

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону україни «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Проте, враховуючи нестабільний стан здоров'я апелянта через перенесену ним тяжку хворобу та наявність у ОСОБА_2 ще однієї дитини, з урахуванням положень ст.48 Конституції України, яка передбачає, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня, судова колегія вважає визначення розміру аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є достатнім та справедливим.

Так, у разі якщо 1/4 частина доходу апелянта має сплачуватись ним на утримання кожного з його 2-х неповнолітніх дітей, то загальна сума стягнення не перевищить 1/2 частину (1/4+1/4) або 50% відсотків заробтку (доходу) апелянта. Тоді решта - інші 50% доходу ОСОБА_2 є джерелом для забезпечення передбаченого Конституцією України достатнього рівня життя апелянта, з огляду на нестабільний стан здоров'я апелянта, через перенесену ним тяжку хворобу.

Отже, хоча суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність позову, в той же час, при визначенні судом першої інстанції розміру аліментів не було враховано стан здоров'я відповідача та те, що на утриманні відповідача знаходиться ще одна дитина, у зв'язку з чим судова колегія приходиь до висновку про необхідність зміни рішення в частині визначеного розміру аліментів з 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2017 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 11.02.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова