ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5705/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1091/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Бивалькевич Т.В.

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів,

прізвище судді: Коверзнев В. О.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення: 18 червня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів послуг з теплопостачання, в якому просили визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення надання послуги з постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача відновити надання послуги з постачання гарячої води за цією адресою, стягнути на користь кожного позивача пеню за безпідставне припинення надання послуги з постачання гарячої води в розмірі по 155 грн 25 коп. Крім того, позивачі просили стягнути з відповідача 2000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, які призвели до постановлення незаконного рішення.

За доводами апеляційної скарги висновок суду першої інстанції про наявність у відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання, на якому ґрунтується рішення про відмову у задоволенні позову не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки заборгованість в сумі 3123 грн 89 коп, яка існувала станом на 1.03.2019 року, виникла за централізоване опалення та не пов`язана з наданням послуги з постачання гарячої води. Вказував, що посилання суду на відсутність договору як на одну з підстав відмови у задоволенні позову є необґрунтованим, оскільки обов`язок споживача укласти договір з надавачем послуги виникає після отримання споживачем пропозиції його укласти та з огляду на те, що між сторонами фактично склались правовідносини з надання послуг з теплопостачання.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Облтеплокомуненерго» просило залишити рішення суду першої інстанції без зміни посилаючись на те, що припинення постачання гарячої води відбулось через те, що АТ «Облтеплокомуненерго» вимушено було припинити постачання до 695 будинків міста Чернігова у зв`язку з неможливістю придбати необхідну для підігріву води кількість газу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з винесенням апеляційним судом постанови про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на споживача покладено обов`язок своєчасно укладати договори з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії відповідно до ст.. 24 ЗУ «Про теплопостачання». Позивачі договір про надання послуг з теплопостачання з відповідачем не укладали і будучи фактичними споживачами послуг належним чином з відповідачем не розрахувалися, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01.03.2019 рік складала 3123 грн 89 коп., а тому відповідач правомірно припинив надання позивачам послуг з теплопостачання.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, оскільки, виходячи з підстав позову, припинення постачання гарячої води до квартири відповідачів фактично відбулось з підстав, не пов`язаних з відсутністю укладеного між ними та надавачем послуг договору на послуги з теплопостачання або через наявність несплаченої заборгованості. Припинення надання послуги з подання гарячої води відбулось з іншої причини, про яку позивачами було зазначено у позові з посиланням, що саме ця обставина є підставою позову, однак належної правової оцінки суду, всупереч положенням ст. 13, 89, 263 ЦПК України, зазначені обставини не отримали. Суд першої інстанції на власний розсуд фактично визначив інші підстави, за якими вважав дії відповідача з припинення надання послуги з постачання гарячої води до квартири відповідачів правомірними, незважаючи на те, що сторони не пов`язували виниклий між ними спір з наявністю договору на постачання та будь-якої заборгованості.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч.1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується зазначеним принципом ( ч.1 ст. 129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема, права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ч.1 ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких інших ознак. Положеннями ч.1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому створення рівних можливостей для учасників процесу в реалізації та захисті їхніх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя.

В мотивувальній частині рішення, відповідно до приписів ч.4 ст. 265 ЦПК України, мають бути наведені дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, мотивована оцінка всіх доказів, кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову чи були і кім порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Таким чином, належне з`ясування підстав пред`явлення позову, дослідження та оцінка доказів та зазначення правових аргументів на спростування позиції позивача відносно зазначених підстав та предмету позову є процесуальним обов`язком суду.

Наведеним положенням процесуального закону в повній мірі рішення суду не відповідає, а відтак підлягає скасуванню.

З матеріалів справи встановлено, що позивачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 , власниками якої в рівних частинах є позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , разом з ними проживає їх повнолітній син ОСОБА_1 (а.с. 12-13), який є членом сім`ї власників квартири та відповідно до змісту положень ст.64, 156 Житлового кодексу України має право користування жилими приміщеннями та комунальними послугами нарівні з власниками квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість позивачів перед відповідачем за послуги з центрального опалення станом на кінець березня 2019 року становила 3123 грн 89 коп., що підтверджується копією квитанції, заборгованості за гаряче водопостачання вони перед відповідачем не мали. (а.с. 9).

АТ «Облтеплокомуненерго» фактично надавало позивачам послуги з теплопостачання, однак 01.05.2019 надання послуг з постачання гарячої води населенню було припинено через значну заборгованість мешканців м. Чернігова за спожиту теплову енергію та неспроможність виробника вказаної послуги здійснити закупівлю в НАК «Нафтогаз України» природного газу, який використовується для підігріву води. Для мешканців м. Чернігова зазначена обставина є загальновідомою, вона була предметом обговорення на засіданні Чернігівської міської ради, з повідомленням населенню суті вказаної проблеми засобами масової інформації, а тому відповідно до приписів ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, яка набрала чинності з 1.05. 2019 року, врегульовано правовідносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг віднесено: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Водночас, частиною 1 ст. 7, частинами 1, 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно, безперервно та відповідної якості комунальні послуги згідно із законодавством, при цьому такому праву прямо відповідає визначений частиною 2 ст.7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок теплотранспортуючої організації забезпечувати споживача тепловою енергією та відповідно кореспондуючий обов`язок споживача здійснювати оплату наданих послуг за фактично отриману теплову енергію.

Положеннями ч.1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Виходячи зі змісту наведеної норми закону, та враховуючи фактичні правовідносини між сторонами з надання та оплати послуг з теплопостачання , апеляційний суд доходить висновку, що відсутність укладеного між сторонами договору в письмовій формі з надання зазначених послуг само по собі не може бути підставою для ствердження про відсутність договірних правовідносин між сторонами.

Фактично між сторонами склались договірні правовідносини, а тому, позивачі мають право згідно частин 1, 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на одержання вчасно, безперервно та відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством за виключенням часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами;

2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами;

3) ліквідацію наслідків аварії.

Приписами ч.4 ст. 26 наведеного вище закону передбачено, що виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця. Таке попередження надсилається споживачу не раніше наступного робочого дня після спливу граничного строку оплати комунальної послуги, визначеного законодавством та/або договором про надання відповідної комунальної послуги.

За правилом частини 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний організовувати свою господарську діяльність таким чином, щоби забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Втім, припинення з 1 травня 2019 року надання позивачам послуги з постачання гарячої води було здійснено відповідачем з підстав, не передбачених наведеними положеннями закону.

Таким чином, право позивачів на безперевне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води відповідачем було порушене, а тому, відповідно до положень ст.. 16 ЦК Украни, воно підлягає відновленню шляхом визнання неправомірними дій Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» з припинення надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . та зобов`язання відповідача відновити надання позивачам послуги з постачання гарячої води.

Відповідно до положень ст.. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки. Також , частинами 5 та 6 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно матеріалів справи, позивачі просили про стягнення неустойки за період з 1 по 15 травня 2019 року в сумі по 155 грн 25 коп. кожному, а тому враховуючи, що такі вимоги ґрунтуються на вищезазначених положеннях закону, апеляційний суд дійшов висновку про їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи."

Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01 травня 2019 року та Акту виконаних робіт від 10 травня 2019 року, адвокатом Прокоф`євим Б.І. було виконано наступні види робіт при розгляді справи в суді першої інстанції: попередній аналіз документів, надання усної консультації, підготовлення адвокатського запиту, написання позовної заяви та звернення з нею до суду.

З оригіналу квитанції № 0.0..1 від 10 травня 2019 року встановлено, що оплату витрат на правову допомогу було здійснено ОСОБА_1 в сумі 2000 грн (а.с.19), які у зв`язку із задоволенням позову, згідно з положеннями ч.2 ст..141 ЦПК України, мають бути покладеними на відповідача.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції було допущені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до ухвалення незаконного рішення, на підставі ст.. 374, 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» з припинення надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» відновити надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пеню в сумі по 155 (сто п`ятдесят п`ять) грн. 25 коп. кожному.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату правничої допомоги, в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: