КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/6102/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Т.М.
Провадження № 22-ц/824/7249/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Оніщука М.І.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

В квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 10 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 надано кредит у сумі 40 000 доларів США на строк до 10 серпня 2014 року зі сплатою 12,5 процентів річних за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 33 266,21 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 16 квітня 2014 року становить 412 020,68 грн. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати стягнення заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 З урахуванням викладеного ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 412 020,68 грн., що становить 33 266,21 доларів США.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 266,21 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 16 квітня 2014 року становить 412 020,68 грн., та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

05 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд не в повному обсязі встановив обставини, що мають значення для справи. Позивачем не надав належних доказів наявної заборгованості за кредитним договором. В 2010 році ОСОБА_2 достроково виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відтак, у суду були відсутні підстави для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено. Скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року скасоване, а передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0ю. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 надано кредит у сумі 40 000 доларів США на строк до 10 серпня 2014 року зі сплатою 12,5 процентів річних за користування кредитом (а. с. 5-16 т. 1).

08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за укладеним з ОСОБА_2 кредитним договором (а .с. 22-24 т. 1).

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 16 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 33 266,21 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 16 квітня 2014 року становить 412 020,68 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 266,21 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 16 квітня 2014 року становить 412 020,68 грн.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як вбачається з довідки ПАТ «Дельта Банк» від 16 квітня 2014 року, доданої до позовної заяви, ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 16 квітня 2014 року становить 33 266,21 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 16 квітня 2014 року становить 412 020,68 грн., з яких: 21 035,67 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 12 230,54 доларів США - заборгованість по процентам, з них прострочена заборгованість по тілу кредиту - 18 655,47 доларів США, по процентам - 9130,59 доларів США.

З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк».

Заперечуючи проти вимог ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 посилався на те, що він достроково виконав свої зобов`язання за кредитним договором. В обґрунтування заперечень ОСОБА_2 надав суду довідку № 269 від 22 грудня 2014 року за підписом в.о. начальника відділення №903 АТ "УкрСиббанк" про закриття 18 січня 2011 року поточних рахунків у гривні та доларах США (т.є1, а.с.98). Проте вказана довідка не містить інформації щодо погашення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10 серпня 2007 року.

23 червня 2015 року в судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням представника ОСОБА_2 до матеріалів справи була залучена копія довідки від 15 грудня 2016 року № 269 за підписом начальника управління якості клієнського обслуговування АТ "УкрСиббанк" Середи В.М. про те, що відступлення права вимоги заборгованості АТ "Дельта банк" було зроблено помилково, кредитний договір № 000 виданий банком 10 серпня 2007 року на придбання транспортного засобу терміном на сім років був погашений достроково у 2011 році.

Разом з тим, копія вказаної довідки не може вважатися належним та допустимим доказом виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором та відсутності підстав для стягнення з нього заборгованості.

На спростування вказаної довідки ПАТ «Дельта Банк» надало суду копію заяви ОСОБА_2 від 14 листопада 2013 року, адресовану Голові Ради директорів ПАТ «Дельта Банк», в якій він зазначив, що до 2011 року він сплачував кредит належним чином, проте, з 2012 року його матеріальний стан погіршився, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість, а банком було нараховані штрафні санкції. Просив скасувати нараховані штрафні санкції (а .с. 14-15 т. 2).

Також ПАТ "ДельтаБанк" вжило заходів щодо перевірки факту видачі довідки від 15 грудня 2016 року № 269 за підписом начальника управління якості клієнського обслуговування АТ "УкрСиббанк" Середи В.М. Начальником Управління організації виконавчих та позасудових процесів Департаменту зі стягнення боргів АТ "УкрСиббанк" Вовненко О.В. на адресу АТ "ДельтаБанк" повідомлено, що довідку № 73 від 15 травня 2015 року АТ "УкрСиббанк" не видавав. (а. с. 18, 30 т. 2).

Власноручна заява ОСОБА_2 від 14 листопада 2013 року підтверджує факт невиконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором.

ОСОБА_2 не надав суду будь-яких доказів на підтвердження внесення або зарахування коштів на рахунки, відкриті у банку для погашення заборгованості у повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10 серпня 2007 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Оніщук М.І.