ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 392/40/18

провадження № 22-ц/4809/513/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді Єгорова С.М.; Кіселик С.А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2, адвокат;

відповідач: ОСОБА_3 академія аграрних наук України;

відповідач: Волинська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту картоплярства ОСОБА_3 академії аграрних наук України,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2018 року (суддя Березій Ю.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 академії аграрних наук України, Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства ОСОБА_3 академії аграрних наук України про встановлення факту трудових відносин та внесення запису в трудову книжку.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 у січні 2018 року звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з позовом, згідно якого просив встановити факт його перебування на посаді директора державного підприємства «Експериментально-дослідне господарство «Еліта» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_3 академії аграрних наук України (далі ДП «ЕДГ «Еліта») на постійній основі з 5 грудня 2016 року та зобов'язати Волинську державну сільськогосподарську дослідну станцію ОСОБА_3 академії аграрних наук України внести в трудову книжку запис про призначення позивача на посаду директора державного підприємства «Експериментально-дослідне господарство «Еліта» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_3 академії аграрних наук України на постійній основі з 05 грудня 2016 року.

Позов мотивовано тим, що наказом виконувача обов'язки директора Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_3 академії аграрних наук України від 5 жовтня 2016 року № 30-О/С його призначено на посаду виконувача обов'язки директора ДП «ЕДГ «Еліта» з оплатою праці згідно штатного розпису. Зазначає, що відповідно до пункту 2 Роз'яснення Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС № 30/39 від 29 грудня 1965 року «Про порядок тимчасового замісництва», у зв'язку з тим, що він виконував обов'язки директора більше двох місяців, його слід вважати затвердженим на посаду на постійній основі, про що внести відповідний запис в трудову книжку з 5 грудня 2016 року. Вказує, що 18 грудня 2017 року на сайті НААН опубліковано оголошення щодо конкурсного відбору на заміщення вакантної посади директора ДП «ЕДГ «Еліта» на підставі наказу ОСОБА_3 академії аграрних наук України від 11 грудня 2017 року № 320-к. Вважає, що вищезазначений наказ порушує його трудові права, за захистом яких звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з відзивом на позовну заяву ОСОБА_3 академії аграрних наук України (далі НААН), відповідач просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи що 5 жовтня 2016 року позивача призначено на посаду виконуючого обов'язки директора ДП «ЕДГ «Еліта» на підставі його заяви та листа НААН від 4 листопада 2016 року. Призначення відбулося за його згодою та з його ініціативи. До 05 січня 2018 року ОСОБА_1 не оспорював юридичний факт призначення його на посаду виконуючого обов'язки директора ДП «ЕДГ «Еліта» та не вважав цей факт порушення його трудових прав. Призначення позивача на посаду директора без конкурсного відбору є неможливим, з огляду на особливу юридичну процедуру призначення керівника підприємства та укладання з ним контракту, як особливої форми трудового договору. Більш того, стороною пропущений строк звернення до суду для вирішення трудового спору, встановлений ст. 233 КЗпП України без поважних причин.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає про помилковість суджень відповідача щодо того, що ним оспорюється юридичний факт призначення його виконуючим обов'язки директора державного підприємства. Він просить встановити факт перебування його на посаді директора ДП «ЕДГ «Еліта» на постійній основі з 05 грудня 2016 року, оскільки вказаний факт не визнає роботодатель. Не погоджується з твердженням, що існує формальний порядок призначення на посаду директора на конкурсній основі та зазначає, що 05 жовтня 2016 року його було прийнято на роботу на підставі Статуту підприємства від 07 березня 2013 року, в пункті 6.5 якого передбачено, що директор господарства призначається на посаду шляхом укладення контракту з директором наукової установи, якій господарство безпосередньо підпорядковане, за погодженням з академією; тільки 11 грудня 2017 року НААН вирішило дотриматись норм чинного законодавства, які діяли з 2006 року та оголосити конкурс. Також вважає помилковими твердження, що ним порушено строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки даний строк слід відраховувати з дня, коли позивач дізнався про своє порушене право, а саме - після розміщення оголошення про проведення конкурсу на офіційному сайті НААН. Не погоджується з посилання відповідача на п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року № 777.

В запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_3 академія аграрних наук України наполягає на тому, що згідно з вимогами законодавства призначення на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» без проведення конкурсного відбору та укладення строкового трудового договору контракту, є незаконним. Оскільки відповідачем контракт з позивачем не укладався, встановлення факту його перебування на посаді директора ДП є неможливим. ОСОБА_1 належним чином не обґрунтовано причини пропуску строку позовної давності. Крім того, відповідач вказує на відсутність порушеного права позивача, оскільки на момент звернення останнього до суду, його не було звільнено із займаної посади; просить врахувати, що документи для участі у оголошеному конкурсі на зайняття вакантної посади директора державного підприємства, стороною не подавались.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що позивачем помилково обрано спосіб захисту у вигляді встановлення факту перебування на посаді директора ДП «ЕДГ «Еліта» на постійній основі з 05 грудня 2016 року. Суд погодився з доводами відповідача про неможливість призначення особи на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» без конкурсного відбору та укладання контракту. Враховуючи необгрунтованість пред'явленого позову, відмовлено у застосуванні строку позовної давності.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2018 року повністю; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю та встановити факт перебування ОСОБА_1 на посаді директора ДП «ЕДГ «Еліта» на постійній основі з 05 грудня 2016 року; зобовязати Волинську державну сільськогосподарську дослідну станцію інституту картоплярства ОСОБА_3 академії аграрних наук України внести в трудову книжку позивача запис про призначення ОСОБА_1 на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» на постійній основі з 05 грудня 2016 року.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття у справі незаконного рішення. Так, за доводами позивача, висновок суду першої інстанції про те, що він призначений тимчасово на посаду виконувача обов'язки директора ДП «ЕДГ «Еліта», до укладання контракту в порядку і на умовах, які визначені Статутом господарства, суперечить приписам ст. 23, п.3 ст. 24 КЗпП України та 263 ЦПК України. Скаржник стверджує, що з часу погодження його кандидатури з НААН України, трудові правовідносини з Науковою установою продовжилися і тривають по теперішній час як з директором господарства, вимоги про їх припинення не ставилося.

Скарга обґрунтована також наступним. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP», до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу PCP з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. В Україні, в частині що не суперечить її законодавству, продовжує діяти роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39. Пунктом 2 вищезазначеного роз'яснення передбачено, що призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Таке можливе лише за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. В цьому випадку, не пізніше місячного строку з дня прийняття працюючого на роботу, до вищестоящого органу повинні бути подані документи для його призначення на посаду. Цей орган у місячний строк з дня отримання документів повинен розглянути їх та прийняти відповідне рішення. На підставі викладеного, працівник, якого приймають на посаду, затверджену вищим органом управління, не може вважатися виконуючим обовязки більше ніж 2 місяці. Після закінчення цього терміну має бути ухвалено відповідне рішення про затвердження кандидатури або її відхилення. На переконання позивача, якщо особа працює більше двох місяців, але документ про її затвердження на посаді так і не був прийнятий, її слід вважати затвердженою на посаду на постійній основі. Оскільки відповідачі не визначили строк дії трудового договору, оформленого наказом від 05 жовтня 2016 року, строк дії договору визначається у відповідності до вимог п.2 роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» як безстроковий.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254ц-17, в якій касаційним судом розяснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Строк, на який працівник наймається на роботу, обовязково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Скаржник вказує на те, що відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова, однак відповідачами не надано до суду доказів того, що ОСОБА_1 відмовлявся укладати контракт.

Суперечливим та взаємовиключним вважає висновок суду першої інстанції, що між сторонами укладено строковий договір до укладання контракту в порядку і на умовах, які визначені Статутом господарства, оскільки строк трудового договору, який укладається на визначений строк, не може бути обмежений умовою (строком) - до укладення цього ж контракту.

Стверджує також, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Статуту ДП «ЕДГ «Еліта» в редакції від 27 грудня 2016 року, оскільки вони набрали чинності після призначення та сплину 2 місяців його перебування на посаді виконувача обовязків господарства. Вказуючи, що призначення особи на посаду директора дослідної станції не можливе без конкурсного відбору, суд не навів правові підстави такого висновку та не спростував доводи позиву в цій частині.

Скаржник зазначає також, що судом не вжито відносно відповідачів заходів, передбачених ст. 143, 144 ЦПК України, у звязку з повторним невиконанням вимог ухвали суду від 30 квітня 2018 року щодо витребування доказів.

Зазначаючи у рішенні, що спосіб захисту обрано помилково, судом першої інстанції порушив ст.ст. 2, 5 ЦПК України, оскільки відповідно до викладеної в позові вимоги не визначив у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд першої інстанції дійшовши висновку, що контракт між ОСОБА_1 та відповідачем не укладено, хоча фактично останній допустив позивача до роботи, тим самим встановив, що Волинською ДСДС ІК НААН вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 265 КЗпП України, однак, всупереч ст. 262 ЦПК України, не постановив окрему ухвалу відносно відповідача та не захистив права позивача.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2018 року; встановлено строк для подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідачем ОСОБА_3 академією аграрних наук України подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з підстав, які зазначались відповідачем у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив.

Волинською державною сільськогосподарською дослідною станцією інституту картоплярства ОСОБА_3 академії аграрних наук України відзиву на апеляційну скаргу не подано, що в силу вимог процесуального закону, не перешкоджає її розгляду апеляційним судом.

Представники відповідачів участі в судовому засіданні не брали, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

5 жовтня 2016 року виконувачем обов'язки директора Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_3 академії аграрних наук України видано наказ № 30-О/С про призначення позивача ОСОБА_1 на посаду виконувача обов'язки директора ДП «ЕДГ «Еліта» з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с. 13 том 1).

Підставою видачі наказу зазначено заяву працівника та лист ОСОБА_3 академія аграрних наук України (а.с. 14 том 1).

11 грудня 2017 року Президентом НААН видано наказ № 320-к «Про проведення конкурсу на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта». Згідно зі змістом цього наказу, відповідно до постанови КМУ №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки» від 03 вересня 2008 року, Статуту НААН України, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України №390/5 від 15 лютого 2017 року та Постанови Президії НААН «Про затвердження Порядку проведення конкурсного відбору керівників державних підприємств, установ та організацій мережі НААН України» від 26 липня 2017 року, оголошено відкритий конкурсний набір на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта», який наказано розпочати 16 січня 2018 року о 10:00 год. за місцезнаходженням НААН: м. Київ-010, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 9 (а.с. 30-32 том 1).

18 грудня 2017 року на офіційному сайті НААН розміщено повідомлення про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади директора ДП «ЕДГ «Еліта» (а.с. 33 том 1).

Стверджуючи, що наказ «Про проведення конкурсу на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» порушує права ОСОБА_1 як директора підприємства, посада якого на підприємстві не є вакантною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. При цьому, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від доведеності одночасної наявності таких елементів: суб'єктивного права (інтересу) у позивача, що підлягає захисту; порушення означеного ним права чи інтересу з боку відповідача; належність обраного способу захисту (його адекватність характеру правовідносин і здатність відновити порушені права чи інтереси, можливість до застосування за змістом діючого законодавства).

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що його законні права та інтереси порушуються прийняттям наказу «Про проведення конкурсу на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» від 11 грудня 2017 року № 320-к. За доводами апеляційної скарги, позивач зазначає про порушення своїх прав також у звязку з оголошенням НААН конкурсного відбору на зайняття вакантної посади директора ДП «ЕДГ «Еліта».

Під порушенням прав, свобод чи інтересів особи слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Однак, позивачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду будь-яких доказів того, що його трудові права були якимось чином порушенні (обмежені, припинені тощо), у звязку з прийняттям наказу від 11 грудня 2017 року № 320-к та оголошенням конкурсного відбору.

Так, сторонами не заперечується, що трудові відносини ОСОБА_1 з ДП «ЕДГ «Еліта» жодним чином не були змінені чи припинені, як на момент прийняття наказу, так і на момент оголошення конкурсного відбору. Припущення ж працівника щодо можливого впливу наслідків видання наказу та оголошення конкурсного відбору на його трудові відносини з відповідачами, не можуть бути предметом судового розгляду, оскільки такий розгляд суперечив би основним цілям судочинства, покликаним захищати саме порушене право або охоронюваний законом інтерес.

Колегія зауважує, що позивач, всупереч своїм же доводам, не оспорює законність прийняття НААН наказу «Про проведення конкурсу на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» та оголошення на підставі вказаного наказу конкурсного відбору.

Варто врахувати також, що ОСОБА_3 академією аграрних наук України неодноразово зазначалось, що конкурсний відбір, призначений на підставі наказу від 05 жовтня 2016 року № 30-О/С, фактично не відбувся.

Тож ані наказ від 05 жовтня 2016 року № 30-О/С, ані оголошення на його підставі конкурсного відбору фактично жодного впливу на виконання позивачем своїх трудових обовязків та реалізацію трудових прав не мали та відповідно не могли порушити прав позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, наведеним у оскаржуваному рішенні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 6.5 Статуту ДП «ЕДГ «Еліта» в редакції, яка діяла з 07 березня 2013 року, директор господарства призначається на посаду шляхом укладання контракту з директором наукової установи, якій господарство безпосередньо підпорядковане, за погодженням з НААН (а.с. 19 том 1).

27 грудня 2016 року Президентом НААН затверджена нова редакція Статуту ДП «ЕДГ «Еліта» (а.с. 23-29 том 1), пунктом п. 10.2. якого передбачено, що з дня затвердження цього Статуту попередній Статуту підприємства вважається таким, що втратив чинність.

Відповідно до пункту 7.5 нової редакції Статуту директор Підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї директором Наукової установи після погодження з президентом Академії, відповідно до її Статуту (а.с. 27 том 1).

За статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Предявлений позивачем позов та вимога апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що він займає посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» на підставі безстрокового трудового договору.

З таким доводом не можна погодитись за наступного.

Так, НААН України є державною самоврядною науковою організацією, яка виконує завдання з наукового забезпечення розвитку галузей агропромислового комплексу України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.5 чинної редакції Статуту відповідача, ДП «ЕДГ «Еліта» - це підприємство, засноване на основі державної власності, перебуває у відданні НААН України, як органу управління державним майном та безпосередньо підпорядковане Волинській державній сільськогосподарській дослідній станції НААН України.

Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26 листопада 2015 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) визначені правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку у сфері наукової і науково-технічної діяльності, створення умов для провадження наукової і науково-технічної діяльності, задоволення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку шляхом взаємодії освіти, науки, бізнесу та влади.

Згідно з ч.ч. 11, 13 ст. 7 Закону управління науковою установою здійснює її керівник або інший орган, визначений статутом чи іншим установчим документом. Керівники структурних підрозділів наукової установи обираються на посади на конкурсних засадах на строк не більше п'яти років з правом переобрання ще на один строк, якщо інше не встановлено статутом (положенням) наукової установи.

Положеннями ч. 4 ст. 9 Закону передбачено, що власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган зобов'язаний (зобов'язані) оголосити конкурс на заміщення посади керівника державної наукової установи не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка обіймає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника державної наукової установи конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії.

Контракт з обраним керівником державної наукової установи укладається власником (власниками) або уповноваженим ним (ними) органом в установленому порядку протягом одного місяця з дня обрання на строк, визначений статутом (положенням) цієї державної наукової установи, але не більш як на сім років.

Відповідно до ч.ч. 7 та 8 ст. 9 Закону для державних комерційних підприємств конкурсний відбір та призначення керівника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Призначення на посаду керівників наукових установ інших форм власності здійснюється в порядку, встановленому статутом (положенням) цих наукових установ. Особливості призначення та звільнення керівників наукових установ, що входять до складу ОСОБА_3 академії наук України та національних галузевих академій наук, визначаються статутами відповідних академій наук.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 6, ст. 9 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачено, що реалізація прав держави як власника об'єктів державної власності, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням майном, здійснюється уповноваженим органом управління через процедури призначення на посаду та звільнення з посади керівників державних унітарних підприємств, у спосіб укладення та розірвання з ними контрактів, та здійснення контролю за дотриманням вимог контрактів, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Отже, необхідною умовою для призначення директора державного підприємства, яке є науковою установою, (у тому числі на момент призначення позивача виконуючим обов'язки директора ДП «ЕДГ «Еліта»), є його обрання на конкурсних засадах на посаду із подальшим укладенням контракту як особливої форми трудового договору.

Як встановлено судом, позивач обіймав посаду виконуючого обов'язки директора ДП «ЕДГ «Еліта», а не директора цього підприємства, оскільки призначення на посаду директора здійснюється на конкурсній основі із подальшим укладенням контракту як особливої форми трудового договору.

Враховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 про те, що на час прийняття рішення про оголошення відкритого конкурсного відбору на посаду директора ДП «ЕДГ «Еліта» вказану посаду обіймав позивач та вона не була вакантною є помилковими та не ґрунтуються на вимог закону.

Порядок призначення керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки на конкурсній основі та укладення з ними контакту як особливої форми трудового договору регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання» (далі - Порядок № 777).

Пунктом 20 Порядку № 777, зокрема передбачено, що підставою для укладення контракту між суб'єктом управління та переможцем конкурсного відбору є рішення конкурсної комісії.

Постановою Президії НААН України від 16 жовтня 2016 року затверджено Порядок проведення конкурсного відбору керівників державних підприємств мережі НААН України, який визначає процедуру конкурсного відбору керівників державних підприємств мережі НААН, в подальшому прийнята постанова Президії НААН України від 26 липня 2017 року, протокол № 11.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що рішення комісії з проведення конкурсного відбору є підставою для прийняття суб'єктом управління відповідного рішення про призначення керівника підприємства.

Позивач, обіймаючи посаду виконуючого обов'язки директора підприємства, участі у конкурсі на заміщення вакантної посади ДП «ЕДГ «Еліта» не брав, не був визнаний переможцем конкурсу, його призначення на посаду директора підприємства та укладення з ним контракту не було погоджено НААН України та з ним не укладався контракт як особлива форма трудового договору, як з директором ДП «ЕДГ «Еліта».

Зазначене свідчить про безпідставність доводів позивача, покладених в основу позову та апеляційної скарги.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року (справа № 645/3006/17).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються виключно на субєктивному та помилковому розумінні позивачем вимог законодавства, яке регулює спірні відносини.

Оскільки підстави для задоволення позову відсутні, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у застосуванні строків позовної давності за заявою відповідача.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Враховуючи вказану вимогу процесуального закону, перевірка підставності невжиття судом першої інстанції заходів, передбачених ст. 143, 144 ЦПК України, у звязку з повторним невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 30 квітня 2018 року щодо витребування доказів, а також не постановлення судом першої інстанції окремої ухвали щодо відповідача, не належить до компетенції апеляційного суду.

Тож відповідні доводи апеляційної скарги позивача, апеляційним судом до уваги не приймаються.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції рішення у даній справі ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 квітня 2019 року

Головуючий суддя: Л.М. Дьомич

Судді: С.М. Єгорова

ОСОБА_4