Справа № 463/1849/15-ц
Провадження № 2/463/31/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив (т.1, а.с.152), остаточно просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_5 товариством «ОТП Банк» права власності на житлову квартиру загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.О.Конинського, 6/7, вартістю 2 866 000,00 грн. без врахування ПДВ, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту №ML-600/234/2007 від 29 листопада 2007 року в розмірі 6 252 122,36 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат у вигляді 3654,00 грн. судового збору.

Позов мотивує тим, що 29 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір №ML-600/234/2007, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 252 475,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки (майнової поруки) №РML-600/234/2007, згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.О.Конинського, 6/7. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, обумовленому договором. Проте, відповідач в порушення п.1.5.1 Кредитного договору не здійснював відповідні платежі, що призвело до простроченої заборгованості за кредитним договором. Вжиті позивачем досудові заходи (направлення досудової вимоги, бесіди з відповідачем) щодо дострокового виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором результату не дали. Станом на 11.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 6 252 122,36 грн. У звязку з ухиленням відповідача від виконання кредитних зобовязань, зокрема щодо погашення виниклої заборгованості, позивач в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не зявився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, 19.04.2018 року представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи правової позиції ОСОБА_6 Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.03.2018 року у справі №760/14438/15-ц (т.2, а.с.17-27) та у звязку з цим просив відмовити в задоволенні позову у звязку з його безпідставністю.

Треті особи в судове засідання з розгляду даної справи не зявилися, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв про розгляд справи у їх відсутність та пояснень на позов не подали. Їх неявка у відповідності до вимог ст..223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони та треті особи у судове засідання не зявились, тому фіксування судового процесу 05.04.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою судді від 04.08.2017 року справу прийнято до провадження (в редакції ЦПК України до набрання чинності змінами від 03.10.2017 року).

У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року з призначенням справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.06.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір №ML-600/234/2007, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 252 475,00 доларів США зі сплатою 3,99 % річних строком до 27 листопада 2037 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки (майнової поруки) №РML-600/234/2007, згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.О.Конинського, 6/7.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору станом на 11.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 6 252 122,36 грн.

Вищезазначеними обставинами позивач АТ «ОТП Банк» обґрунтовує мотивованість та підставність заявленого позову щодо визнання за ним право власності на квартиру загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.О.Конинського, 6/7, яка передана банку в іпотеку.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 5 пункту 5.2 п.п. «k» договору іпотеки, протягом всього терміну дії цього договору уразі порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобовязань за статтею 5 цього договору іпотекодержатель має право на негайне виконання Іпотекодавцем боргових зобовязань за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.6.3 договору іпотеки передбачено порядок обрання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначено, що жодне положення цього договору не може тлумачитьсь як таке, що обмежує: а) права іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України; б) права Сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя самостійно обирати шляхи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Застереженням до пункту 6.4 договору передбачено, що сторони встановлюють, що положення пункту 6.4 з підпунктами цього договору, разом з іншими положеннями цього договору являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя, в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленомустаттею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

У відповідності до правової позиції ОСОБА_6 Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.03.2018 року у справі №760/14438/15-ц та правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зважаючи на те, що суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем, суд в задоволенні позову відмовляє.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, то згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покладає на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.15,16 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач ОСОБА_5 товариство «ОТП Банк»: 01033, м.Київ, вул.Жилянська, 43.

Відповідач ОСОБА_2: 79013, м.Львів, вул.К.Левицького, 14/7.

Третя особа: ОСОБА_3: м.Львів, вул.6-Білогвардійська, 14

Третя особа: ОСОБА_4: 79007, м.Львів, вул.Листопадового Чину, 12/14

Повне судове рішення складено та підписано 05 квітня 2019 року.

Суддя: Шеремета Г. І.