Справа № 462/1210/18 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/1589/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача Прімєрової Н.Г.,

представників відповідача Колодій Г.С., Негрі Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недонарахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.1-10 т.1), уточненим заявою про зменшення розміру позовних вимог (а.с.11-12 т.2), в якому просив стягнути з Львівського міського комунального підприємства (далі-ЛМКП) «Львівтеплоенерго» недонараховану заробітну плату за період з 01.01.2010 року по 23.03.2015 року в розмірі 96567 грн. 65 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 124599 грн. 53 коп., з тих підстав, що протягом спірного періоду роботи на підприємстві йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата в меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством про оплату праці, умовами колективних договорів, галузевої та територіальної угод.

Крім того, позивач просив стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 20.06.2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» у користь ОСОБА_1 недораховану заробітну плату в розмірі 96567 грн. 65 коп.

Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» у користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 124599 грн. 53 коп.

Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» у користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» у дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ЛМКП «Львівтеплоенерго», просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що під час розгляду справи у суді першої інстанції підприємство здійснило свій розрахунок заробітної плати з урахуванням законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, однак, він не був врахований судом при вирішенні даного спору по суті.

Зазначає, що судом невірно визначено період застосування формули розрахунку місячної тарифної ставки робітника першого розряду за підгалузями і видами робіт та формули розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, оскільки формула вперше була передбачена Територіальною угодою на 2012-2014 роки, а тому коефіцієнт Z необхідно використовувати лише з листопада 2012 року, але не 1,59, як зазначив позивач, а 1,37, оскільки посада майстра виробничої дільниці, яку позивач займав до звільнення, відносилась до категорії «керівників виробничих підрозділів у промисловості» і не входила до переліку професій, що наведені у розділі 8 класифікатора та є робітничими.

Апелянт звертає увагу, що за результатами перевірки діяльності підприємства, яка проводилась Територіальною інспекцією з питань праці у Львівській області, не виявлено порушень в оплаті праці працівників підприємства.

Крім того, наголошує, що встановлення додаткових коефіцієнтів є прерогативою роботодавця.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 01.08.2018 року для розгляду цивільної справи №462/1210/18 (провадження №22-ц/783/2434/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Ванівського О.М., суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року цивільна справа №462/1210/18 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду цивільної справи №462/1210/18 (провадження №22-ц/811/1589/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №311-к від 31.08.2007 року позивач ОСОБА_1 був переведений з 01.09.2007 року на Теплоелектроцентраль №1 ЛМКП «Львівтеплоенерго» майстром виробничої дільниці другої групи з ремонту будівель і споруд цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд.

З 18.11.2014 року позивача переведено в ремонтно-будівельну дільницю спеціалізованого ремонтно-будівельного цеху на посаду майстра згідно з наказом №679-к від 18.11.2014 року, на якій він пропрацював до звільнення 23.03.2015 року з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Внутрішніми наказами по підприємству (у спірний період) від 21.07.2010 року №186, від 23.04.2012 року №151, від 29.04.2013 року №176, за грудень 2013 року, від 30.04.2014 року №176, від 27.06.2014 року №264, від 02.02.2015 року №40 (а.с.121-127 т.1) встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, на підставі якої проводилось нарахування заробітної плати працівникам підприємства, розмір якої був меншим від законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Цим Законом також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8).

Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону, договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 статті 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналогічні за змістом положення містяться в ст. 97 КЗпП України.

Отже, встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

05.04.2012 року конференцією трудового колективу ЛМКП «Львівтеплоенерго» було прийнято колективний договір на 2012 2013 роки, пунктом 16.2 якого передбачено, що розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою (додатки №3).

У жовтні 2012 року було укладено Територіальну угоду між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки.

Як безспірно встановлено, що лише в цій Територіальній угоді (в додатках №1, №6 до тарифної частини угоди), сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді).

З огляду на те, що лише умовами Територіальної угоди було передбачено відповідні формули розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), в той час, як інші нормативні акти локального характеру (регіональна угода, галузева угода, колективний договір) такої формули не містили, а відповідач при нарахуванні заробітної плати позивача цієї формули розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) для нього, як майстра дільниці на підприємстві, не врахував, тому колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення недонарахованої (невиплаченої) заробітної плати за період з початку дії Територіальної угоди (01.11.2012 року - дата сторонами не оспорюється) по день звільнення позивача з роботи (23.03.2015 року).

При розрахунку розміру недонарахованої (невиплаченої) заробітної плати за вказаний вище період позивач виходив із формули, передбаченої Територіальною угодою, а тому він є правильним.

Колегія суддів не бере до уваги наданий відповідачем розрахунок по заробітній платі позивача за спірний період, оскільки відповідач в цьому розрахунку застосовує інший коефіцієнт, ніж той, що передбачений Територіальною угодою.

Законними і обґрунтованими колегія суддів вважає й вимоги позивача про присудження йому з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, але лише за період з листопада 2012 року по березень 2015 року, оскільки такі вимоги відповідають ст.34 Закону України «Про оплату праці».

Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи в повній мірі не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову, а саме: в частині стягнення з відповідача у користь позивача недонарахованої заробітної плати лише за період з листопада 2012 року по березень 2015 року в розмірі 48092 грн. 85 коп. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за цей період в розмірі 47543 грн. 90 коп.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Отже, з урахуванням викладеного, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню недонарахована (невиплачена) заробітна плата за період з листопада 2012 року по березень 2015 року в розмірі 48092 грн. 85 коп., яка визначена судом без утримання встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

При вирішенні питання компенсації позивачеві витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.

Статтею 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: договір про надання правничої допомоги від 16.01.2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер (а.с.26-28 т.1), розрахунок витрат на правничу допомогу (а.с.29 т.1) та квитанцію про оплату послуг на суму 3000 грн. від 06.03.2018 року (а.с.30 т.1).

Документально підтверджено, що на виконання обов`язків по наданню правничої допомоги позивачу в даній справі, адвокатом Прімєровою Н.Г. вчинялись дії щодо підготовки позовної заяви до суду, яка є об`ємною і містить правове обґрунтування правової позиції сторони позивача в даній справі та розрахунки по заявлених вимогах, із збирання та подання доказів у справі, зокрема, адвокатом було підготовлено адвокатський запит (а.с.31-32), та представництва інтересів позивача у суді.

При цьому, колегія суддів вважає, що компенсації підлягають понесені позивачем витрати по оплаті правничої допомоги на суму 2800 грн., з яких: 1800 грн. за підготовку позовної заяви (4,5 год.); 800 грн. за участь в судових засіданнях та 200 грн. за підготовку і подання адвокатського запиту (0,5 год.), але з урахуванням вимог ст.141 ЦПК.

Отже, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та часткового задоволення позову (43%), з відповідача у користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1200 грн.

Крім того, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та часткового задоволення позову (43%) і, відповідно, часткового задоволення апеляційної скарги (57%), з урахуванням принципу пропорційності та взаємозаліку судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, від сплати якого позивач звільнений, та апеляційної скарги, які підлягають (підлягали б) стягненню з кожного з них, відповідачу належить компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 297 грн. 74 коп. (602 грн. 49 коп. (судовий збір, який підлягає відшкодуванню відповідачу за подання апеляційної скарги) 304 грн. 75 коп. (судовий збір, який підлягає сплаті відповідачем за подання позивачем позовної заяви) = 297 грн. 74 коп.)

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м.Львів, вул.Д.Апостола, 1, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недонараховану заробітну плату за період з листопада 2012 року по березень 2015 року в розмірі 48092 гривень 85 копійок.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м.Львів, вул.Д.Апостола, 1, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з листопада 2012 року по березень 2015 року в розмірі 47543 гривень 90 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м.Львів, вул.Д.Апостола, 1, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 гривень.

Компенсувати Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» (м.Львів, вул.Д.Апостола, 1, ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 297 гривень 74 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 вересня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.