КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/1163/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Соловей Г.В.

Унікальний №381/839/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 липня 2010 року у розмірі 367,23 доларів США, що за курсом 28,06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 грудня 2017 року складає 10 304,47 грн., яка складається з 187,43 доларів США - заборгованість за кредитом, 179,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судові витрати у розмірі 1762.00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» метою отримання дебетових послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 01 липня 2010 року, згідно якої вона ідентифікувалася та ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» та виявила намір оформити на своє ім'я дебетову особисту карту.

На підставі поданої заяви відповідач отримала кредит у розмірі 0,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав умови договору. Відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має заборгованість по вказаному кредитному договору.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2018 року позов було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк», 01 серпня 2018 року подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів у справі, порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати та позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що існування договірних відносин між сторонами підтверджується договором про банківське обслуговування, укладеним у письмовій формі 01 липня 2010 року.

Договір між Банком та клієнтом оформлений на умовах публічної оферти та є відповідно до ст. 634 ЦК України Договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

01 липня 2010 року відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Підписавши зазначену Заяву, вона засвідчила власним підписом, що згодна з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг розташовані на офіційному сайті Банку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Заява разом із Пам'яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг - тобто усіх послуг Банку, а не лише продукту, який безпосередньо оформлювався під час підписання такої Заяви.

Відповідач не заперечувала факт підписання заяви позичальника, отримання банківської картки та користування нею, отже своїми діями підтвердила укладення договору банківського обслуговування на вищевказаних умовах.

Після укладення договору банківського обслуговування, відповідач успішно здійснила реєстрацію в Приват24.

08 січня 2013 року відповідачем в комплексі Приват24 ініційована заявка на відкриття інтернет карти та цього ж дня Банком відкрито карту VISA Internet № 367464.

Пунктом Умов 2.1.9.3. встановлено, що акцептом Умов і правил використання продукту "Інтернет-картка" є дії Клієнта по поданню заявки на відкриття інтернет-картки.

Відповідно до пункту 2.1.6.13. Умов, по інтернет-картках допускається авторизація оплати покупок в ТСП (фізичні POS- термінали) і мережі Internet понад доступний залишок (визначений сумою власних коштів) в межах встановленого технологічного ліміту.

24 вересня 2013 року відповідач скористалась зазначеною інтернет карткою, здійснивши оплату понад доступний залишок власних коштів, внаслідок чого на картковому рахунку виникло дебетове сальдо у розмірі 187,43 дол. США, на яке у подальшому Банком нараховано відсотків за користування кредитними коштами у загальному розмірі 179,80 дол. США.

Наявність руху коштів по картковому рахунку відповідача є безумовним доказом наявності між сторонами договірних відносин, оскільки своїми діями остання фактично підтвердила такі правовідносини.

Наданий суду розрахунок заборгованості підтверджує фактичне використання відповідачем платіжної картки, що включало у себе здійснення операцій понад доступний залишок власних коштів.

Розрахунок відповідач не оспорювала, тобто визнала та погодилася із ними, а тому він є належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує як наявність правовідносин між сторонами, так і розмір заборгованості за кредитом.

Розрахунок заборгованості, долучений до матеріалів справи містить суми усіх нарахувань та витрат за договором, із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі - накопичувальним порядком.

Стороною відповідача такий розрахунок не спростовано, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за Договором, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед Банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої Банком.

Позивачем було надано суду всі належні та допустимі докази, які Позивач вважав необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, а тому висновки суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 01 липня 2010 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 0,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, відповідач погодила, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з неї заборгованість в сумі 367,23 доларів США, що за курсом 28,06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 грудня 2017 року становить 10 304,47 грн., з яких: 187,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 179,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором від 01 липня 2010 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви від 01 липня 2010 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про видачу кредитної картки та розрахунок заборгованості.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а ні самі Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису ОСОБА_1 При цьому, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» містять декілька пунктів по різним видам кредитних карт.

Анкета-заява від 01 липня 2010 року містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування. Крім того, в анкеті-заяві міститься відмітка про надання дебетової особистої картки, до позову ПАТ КБ "ПриватБанк" доданий витяг з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз'яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. При цьому, що визначений розмір процентів у розрахунку є нереально завищеним та неспівмірним із самою сумою кредиту. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку, як і виписка по рахунку, а відтак вони не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Як вбачається з матеріалів справи 03 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до банку з заявою про несанкціоноване списання коштів у розмірі 187,43 доларів США з її інтернет рахунку НОМЕР_1, яка зареєстрована за вх. №106 від 03 жовтня 2013 року. (а.с.68)

З наданої банком відповіді від 04 грудня 2013 року №20.1.0.0.0/7-20131003/1676 на подану ОСОБА_1 заяву останню повідомляли про неможливість надання відповіді на затребувану інформацію стосовно пана ОСОБА_2, оскільки це є банківською таємницею. (а.с.173-174)

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку (а.с.6-16) залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 24 вересня 2013 року становить 187,43 доларів США.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення.

Відповідно до пунктів 6.3-6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов'язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу.

Порядок подання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу та внесення спеціального платіжного засобу до стоп-списку і його вилучення з нього визначаються у внутрішньобанківських правилах банку, розроблених з урахуванням вимог цього Положення, правил платіжної системи, та обумовлюються в договорі.

Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, за змістом наведених норм тягар доказування зазначених обставин несе АТ КБ «ПриватБанк».

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту проведення банком розслідування з приводу вказаної відповідачем інформації, перевірки дійсного використання третіми особами, шляхом незаконного доступу, платіжної картки та/або відсутність втручання в систему та самостійне використання відповідачем цих коштів.

Відповідь дана банком на заяву ОСОБА_1 взагалі не містить відомостей щодо підстав такого звернення та надана з затримкою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних відносин.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А.Пікуль