Провадження №: 4-с/752/116/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва,

за участю секретаря - Воробйова І.О.

представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив суд, з урахуванням заяви про уточнення вимог, визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.11.2018; постанови про стягнення виконавчого збору від 14.11.2018 та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.11.2018 у виконавчому провадженню № 43902901, неправомірними та скасувати вказані постанови державного виконавця.

В якості обґрунтувань поданої скарги ОСОБА_1 зазначив, що 11.09.2013 Голосіївським районним судом було видано виконавчий лист № 2-147/12 про стягнення солідарно з нього на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 6008864,52 грн.

09.07.2014 за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 43902901. Цього ж дня постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що йому належить та накладено заборону здійснювати його відчуження.

06.05.2016 здійснено оцінку майна, що належить ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.10.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., а саме нежилого приміщення №2 (в літ. «А»), загальною площею 151,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Про результати оцінки було складено відповідний звіт та висновок.

Крім того, в рамках виконавчого провадження державним виконавцем проведені електронні торги з приводу реалізації лоту №169136, а саме вказаного нерухомого майна, та відповідно до протоколу № 202032 від 02.10.2016, переможцем електронних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна оголошено ТОВ «Бранте».

Не погоджуючись з вищевказаним протоколом, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «СЕТАМ», Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ПАТ «УніверсалБанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Бранте», про визнання недійсними електронних торгів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2017, у цивільній справі № 752/19999/16-ц, зупинено реалізацію арештованого майна, а саме нежилого приміщення 2 (в літ. «А») загальною площею 151,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до розгляду цивільної справи по суті.

20.09.2017 державним виконавцем, на підставі вище вказаної ухвали суду, зупинено виконавче провадження, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, 14.11.2018 державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, нібито на підставі ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження». Також, постановою від 14.11.2018 стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 600886,45 грн., і постановою від 14.11.2018 повернуто стягувачу виконавчий лист № 2-147/12 від 11.09.2013, виданий Голосіївським районним судом м. Києва.

Крім того, особа, яка подала скаргу зазначає, що державний виконавець всупереч приписам та положенням Закону України «Про виконавче провадження», неправомірно стягнуто виконавчий збір у вказаному розмірі, оскільки виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої суми.

У зв'язку із цим, ОСОБА_1 вважає, що державним виконавцем всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вказаної ухвали суду, неправомірно поновлено вчинення виконавчих дій, стягнуто виконавчий збір та повернуто стягувачу виконавчий документ у виконавчому провадженню № 43902901.

В судове засідання державний виконавець Лозова А.І. та представник ПАТ «Універсал Банк» не з'явились. Про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд визнав за можливе розглянути скаргу за відсутності заінтересованих осіб на підставі документів, які містяться в справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши представника скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї документи, а також матеріали цивільної справи та виконавчого провадження, вважає необхідним задовольнити скаргу, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду скарги встановлено, що в провадженні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 43902901, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-147/2 від 11.09.2013, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 6008864,52 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження відбулись електронні торги з приводу реалізації належного ОСОБА_1 майна, а саме нежитлового приміщення № 2 у будинку № 55 по вул. Жилянській у м. Києві.

Не погоджуючись з результатами проведених торгів, ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ДП «СЕТАМ», Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ПАТ «УніверсалБанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Бранте» про визнання недійсними електронних торгів.

18.08.2017 Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі № 752/19999/16-ц, зупинено реалізацію арештованого майна, а саме нежилого приміщення 2 (в літ. «А») загальною площею 151,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

20.09.2017 державним виконавцем, на підставі вказаної ухвали суду, зупинено виконавче провадження, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що станом на день розгляду скарги, цивільна справа № 752/19999/16-ц перебуває у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва, рішення по суті не ухвалено, вказана ухвала про забезпечення позову в рамках цієї справи не скасована та не припинила свою дію.

Одночасно з цим, судом встановлено, що 14.11.2018 державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» та постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, що підтверджується копіями постанов, які містяться в матеріалах скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Відповідно до ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Як вбачається із матеріалів справи № 752/19999/16-ц, ухвала про забезпечення позову в рамках вказаної цивільної справи, яка була підставою для зупинення виконавчого провадження № 43902901, станом на день винесення оскаржуваних постанов, не скасована, чинна та діюча.

Отже обставини, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій не відпали, а тому у державного виконавця були відсутні будь-які правові підстави для поновлення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, як встановлено судом, постановою від 14.11.2018 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір в розмірі 600886, 54 грн.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Аналізуючи вищенаведені норми Закону України «Про виконавче провадження» дає суду підстави для висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. При цьому, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, а розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року по справі № 761/11524/15-ц та Постанові від 15.02.2018 року по справі № 910/1587/13.

На виконання ухвали суду від 22.02.2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 43902901.

Із вказаних копіях матеріалів виконавчого провадження № 43902901 не вбачається будь-якої інформації, що державним виконавцем були здійснені дії з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №2-147/12 від 11.09.2013 року та стягнуто з ОСОБА_1 будь-якої суми заборгованості, які б давали підстави державному виконавцю для винесення постанови про стягнення виконавчого збору саме у розмірі 600886,45 грн.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом надавалась процесуальна можливість державному виконавцю подати відповідні документи (докази) обґрунтованості та правомірності вчинення дій щодо винесення оскаржуваних постанов, у тому числі щодо надання суду для вивчення та дослідження під час розгляду скарги, матеріалів виконавчого провадження, які містять оскаржувані постанови.

Однак, державний виконавець, не скористався своїм процесуальним правом щодо надання належних та допустимих доказів обгрунтованості вчинення дій та прийняття ним рішення, які оскаржуються.

Із матеріалів виконавчого провадження наданих суду, не вбачається наявність вказаної ухвали про забезпечення позову, постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.11.2018; постанови про стягнення виконавчого збору від 14.11.2018 та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.11.2018.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вище викладене, суд, приймаючи за основу гарантовані принципи диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також недоторканності права власності, приходить до висновку про недоведеність державним виконавцем під час розгляду скарги обгрунтованості та правомірності його дій та рішень, які оскаржуються ОСОБА_1, у зв'язку із цим, суд вважає, що дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Лозової А.І. щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.11.2018; постанови про стягнення виконавчого збору від 14.11.2018 та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.11.2018 у виконавчому провадженню № 43902901, є неправомірними, і як наслідок вказані постанови державного виконавця через їх неправомірність, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни, які полягають у винесенні постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.11.2018 року, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.11.2018 р. та постанови про стягнення виконавчого збору від 14.11.2018 року по виконавчому провадженню № 43902901.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.11.2018 року у виконавчому провадженню № 43902901.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.11.2018 у виконавчому провадженню № 43902901

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни про стягнення виконавчого збору від 14.11.2018 у виконавчому провадженню № 43902901.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю.Мазур