ЄУН 193/65/19
Провадження № 2/193/187/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 квітня 2019 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Кащука Д.А.,
за участі секретаря судового засідання: Кіріченко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Софіївка Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою, суд, -
15 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.
В позовній заяві зазначає, що 21 жовтня 2015 року, позивачем - ОСОБА_1 була надана позика відповідачу - ОСОБА_2 в розмірі 4000 доларів США (чотири тисячи доларів США) на строк до 21.10.2016р.
Зазначені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви, складеною Відповідачем власноруч та підписаною у присутності свідка, розпискою від 21.10.2015 року, згідно якої, Відповідач зобовязувався повернути Позивачу позику суми коштів в розмірі 4000 доларів США до 21.10.2016р..
На момент подачі позовної заяви, згідно офіційному курсу НБУ 100 доларів С1ІІА становить 28,00 гривень.
Таким чином, позивач вважає, що сума боргу за розпискою в розмірі 4000 доларів США становить 112000,00 (сто дванадцять тисяч) гривень 00 коп..
Стверджує, що якщо кошти надаються у іноземній валюті, повернення також повинно буде здійснюватись у відповідній іноземній валюті, або за курсом цієї іноземної валюти у відношенні до гривні, який діє на момент винесення судового рішення, що додатково підтверджується Постановою Верховного суду України від 24.02.2016 р.. Зазначає, що обовязок щодо повернення грошових коштів Відповідачем відповідно до розписки від 21.10.2015 року, виконаний не був. Заборгованість щодо повернення грошових коштів станом на 09.01.2019 року складає 112000,00 грн. (сто дванадцять тисяч гривень).
Заборгованість суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з січня 2018 року по грудень 2018 року складає: 112000,00 грн. * 101,5 * 100,9 * 101,1 * 100.8 * 100,0 * 100,0 * 99.3 * 100.0 * 101.9 * 101.7 * 101,4/ 100= 121975,00 грн.. Розрахунок наданий позивачем проведений по формулі: сума боргу*індекси інфляції за січень-грудень 2018 року /100 = сума боргу з урахуванням інфляції. Згідно проведеного розрахунку позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних, які складають: 112000,00 грн.*3%*810 днів/365 днів = 7456,43 грн.
Таким чином, загальна сума боргу яку позивач просить суд стягнути з відповідача з урахуванням індексу інфляції складає: 121975,00 грн. + 7456,43 грн. = 129431,43 грн..
Ухвалою суду від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження (а.с.12)
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.
Відповідач до суду не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення, з яких вбачається, що відповідач власноручно розписувалась про їх отримання. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин не надав відзив на позов, відтак суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4000,00 (чотири тисячи у.е. США) та зобов'язалася повернути до 21 жовтня 2016 року, в розписки від 21 жовтня 2015 року міститься підпис відповідача (а.с.9). ОСОБА_2 в порушення умов договору зазначений борг не повернула.
Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 надала позивачу згоду про договір позики та отримання в борг грошей, а саме 4000,00 (чотири тисячи доларів США) зі строком повернення до 21 жовтня 2016 року, а отже сторони дотримались письмової форми договору.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, тому станом на момент подачі позовної заяви, згідно офіційному курсу НБУ 100 доларів США становило 2800 гривень, таким чином сума боргу за розпискою становить 112000,00 гривень.
Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов'язання .
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог в частині інфляційних втрат, понесених позивачем, судом встановлено, що за період з січня 2018 року по грудень 2018 року сума заборгованості по індексу інфляції за договором становить 121975,00 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 112000,00 грн. * 101,5 * 100,9 * 101,1 * 100.8 * 100,0 * 100,0 * 99.3 * 100.0 * 101.9 * 101.7 * 101,4/ 100= 121975,00 грн..
Сума з 3% річних складає 7456,43 гривень, виходячи з наступного розрахунку:112000,00 грн.*3%*810 днів/365 днів = 7456,43 грн..
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).
Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.
Керуючись ст.525, 526, 551, 610, 625, 629, 638, 1046, 1047 ЦК України, статтями 4,12,13,19,259,263 - 268,273,274,279 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: с.Любимівка, вул. 8-го Березня, буд.10, Софіївського району, Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, прострочену заборгованість за розпискою від 21 жовтня 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 121975,00 (сто двадцять одна тисяча дев'ятсот сімдесят п'ять грн. 00 коп.) грн. та 3% річних в розмірі 7456,43 (сім тисяч чотириста п'ядесят шість гривень 43 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 174,31 грн. (сто сімдесят чотири) гривень 31 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: с.Любимівка, вул. 8-го Березня, буд.10, Софіївського району, Дніпропетровської області, судовий збір у розмірі 1294,31 (одна тисяча двісті дев'яносто чотири) гривень 31 копійок на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Д.А. Кащук