Постанова

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 216/2359/16-ц

провадження № 61-23816св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,

представник приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - МезецькийМаксим Сергійович,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року в складі суддіБутенко М. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року вскладі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська транспортна страхова компанія») про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2015 року ОСОБА_6, керуючи належним йому автомобілем марки «Фольцваген», державний номерний знак

НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем марки «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_4

У результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу

від 18 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Згідно з висновками експертного товарознавчого дослідження від 13 квітня 2016 року № Д10/04/16 майнова шкода, завдана власнику автомобіля марки «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 складала 29 977,45 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на час скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Позивач зазначав, що страховою компанією у рахунок відшкодування майнової шкоди перераховано двома платежами 9 394,79 грн.

Посилалась на те, що шкоду відшкодовано не у повному обсязі, та з урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на свою користь майнову шкоду в розмірі 20 582,66 грн, та з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн та франшизу в розмірі

1 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 рокупозов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі

2 500,00 грн та майнову шкоду (ліміт страхового відшкодування - франшиза) в сумі 1 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 різницю між сплаченою та фактичною майновою шкодою у розмірі 20 582,66 грн та вартість проведеної автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 000,00 грн, судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з пошкодженням у результаті ДТП належного позивачу автомобіля, йому завдано майнової шкоди, яку має компенсувати

ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в межах ліміту страхового відшкодування.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції заявник оскаржив його в частині розміру страхового відшкодування стягнутого зі страховика.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року змінено в частині стягнутої з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 майнової шкоди, зменшено з 20 582,66 грн до 19 582,66 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», всупереч вимогам пункту 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» судом першої інстанції безпідставно не зменшено на суму франшизи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 рокуПАТ «Українська транспортна страхова компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення судів оскаржується лише в частині визначення розміру страхового відшкодування, а тому в іншій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, а саме: про дату судового засідання в суді першої інстанції ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» не повідомлялось, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції ухвалено без участі ПАТ «Українська транспортна страхова компанія». Судами не дотримано вимоги статті 88 ЦПК України 2004 року щодо розподілу судових витрат та неправильно визначено розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню зі страховика.

Відзив сторонами на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексуУкраїни, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що 20 жовтня 2015 року ОСОБА_6, керуючи належним йому автомобілем марки «Фольцваген», державний номерний знак

НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем марки «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_4,

у результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу

від 18 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєні ДТП.

Відповідно до страхового полісу № АІ/5400418 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_6, застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» перед третіми особами за шкоду заподіяну майну в сумі

50 000,00 грн.

Висновком експертного товарознавчого дослідження від 13 квітня 2016 року

№ Д10/04/16 матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 складала 29 977,45 грн.

За проведення висновку ОСОБА_4 сплачено 2 000,00 грн (квитанція

від 31 березня 2016 року № 005780).

Відповідно до квитанції від 07 квітня 2016 року та 08 квітня 2016 року

ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на рахунок ОСОБА_4 перераховано кошти у розмірі 9 394,79 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Згідно з висновком експерта від 13 квітня 2016 року № Д10/04/16, внаслідок пошкодження автомобіля позивача в ДТП, йому завдано матеріальних збитків у сумі 29 977,45 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача, сталася з вини водія ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», дійшов правильного висновку щодо покладення на страховика обов'язку з відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 завданої шкоди за відрахуванням розміру франшизи у межах ліміту страхової суми.

Апеляційний суд, враховуючи, що дані про те, що до указаної суми збитків, експертом було включено ПДВ, який підлягає сплаті при проведенні відновлювального ремонту особою, яка є його платником, судом не встановлено, розмір збитків визначено експертом без урахування ПДВ на ремонтні роботи, обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірного визначення судом розміру шкоди, яка має бути відшкодована страховиком.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення заявника про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки справа переглядалась судом апеляційної інстанції, який не знайшов підстав для скасування законного рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув дану справу без участі ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», чим порушив його право на участь у судовому засіданні при судовому розгляді, що позбавило його можливості під час судового розгляду справи надати пояснення, доводи та звернути увагу суду на ті аргументи, які могли бути важливими для правильного вирішення справи є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 26 ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі - ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» належним чином повідомлялося про час та місце розгляду справи, призначені на 27 липня 2016 року, 27 вересня 2016 року, повістки суду направлялися відповідачу згідно з вимогами статті 74 ЦПК України 2004 року рекомендованою поштою за адресою, зазначеною в у позовній заяві.

ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» подавало заперечення на позовну заяву.

Разом з тим, 30 вересня 2016 року дану справу було розглянуто без участі ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Проте, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» не було позбавлено можливості реалізувати надані йому законом процесуальні права під час розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, встановив порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про час та місце розгляду справи, проте дійшов висновку, що такі порушення судом першої інстанції не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи, та надані законом процесуальні права були реалізовані заявником під час розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони пронесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Посилання заявника у касаційній скарзі на неправильне вирішення судами питання розподілу судових витрат є помилковим, оскільки суд згідно з приписами статті 88 ЦПК України 2004 року розподілив судові витрати між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, зазначаючи вказаний довід у касаційній скарзі, заявник не надав суду свого розрахунку розподілу судових витрат або інших належних доказів, а лише обмежився цитуванням норми законодавства.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо зупинення виконання рішення суду

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 рокудо закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року в частині визначення розміру майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4залишити без змін.

Поновити виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська