Справа № 159/5880/18 Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т. Д.
Провадження № 22-ц/802/145/19 Категорія: 82 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2, про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

12 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, яку мотивує тим, що ОСОБА_2 являється її матір'ю. Їй, матері та батькові ОСОБА_3 судовим рішенням визначено частки у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1, у якій мати не проживає, а проживає за іншою адресою.

Обставинами для видачі обмежувального припису є вчинення кривдником ОСОБА_2 протягом тривалого часу домашнього насильства (психологічне, економічне та фізичне), яке доводиться:

- відмовою кривдника від соціального супроводу дітей (лист Ковельської міської ради від 24.01.2011 року);

- ненадання добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжувала навчання до досягнення нею 23 років (ухвала суду від 24.12.2012 року);

- невідповідальне ставлення до своїх вчинків та наслідків, у тому числі до виховання дітей (ухвала суду від 26.04.2013 року);

- штовхання та заподіяння легких тілесних ушкоджень дочці 09.10.2018 року, яку постановою слідчого від 14.10.2018 року визнано потерпілою, як постраждалу особу;

- погрози дочці та її дитині (онуку), агресивна поведінка, що викликає побоювання за їх безпеку.

Такі дії ОСОБА_2 викликають побоювання заявниці за свою безпеку та безпеку її малолітньої дитини, вірогідним є продовження та повторне вчинення домашнього насильства, у зв'язку із чим заявник ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2, яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї обов'язки строком на шість місяців, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи за вказаною адресою, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 та іі представник ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа ОСОБА_2, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, а надіслали (кожен зокрема) письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 являється дочкою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і вона з матір'ю разом не проживає. Усі троє являються співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Протягом тривалого часу сторони наявні між ними спори майнового характеру вирішують у судовому порядку і ухвалені судові рішення виконуються у примусовому порядку органами державної виконавчої служби.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги заявлені ОСОБА_1 обставини для застосування обмежувального припису, як відмова кривдника від соціального супроводу дітей (лист Ковельської міської ради від 24.01.2011 року); ненадання добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжувала навчання до досягнення нею 23 років (ухвала суду від 24.12.2012 року) та невідповідальне ставлення до своїх вчинків та наслідків, у тому числі до виховання дітей (ухвала суду від 26.04.2013 року), оскільки зазначені обставини не мають відношення до заявника та не є підставами, при яких може бути видано обмежувальний припис.

Також суд першої інстанції вірно відхилив як доказ вчинення ОСОБА_2 09.10.2018 року насильства щодо заявника доводи про наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням заявника, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Судом першої інстанції не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та її малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Натомість, матеріалами справи встановлено наявність між батьками заявника тривалого спору щодо визначення місця проживання дітей та порядку участі у їх вихованні і утриманні, а також спору щодо майна усіх співвласників, що не може розцінюватись як насильство в сім'ї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повно та об'єктивно дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: