Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт з належного на праві власності ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 на який накладено обтяження у вигляді заборони, реєстраційний номер обтяження 2022367, зареєстровано - 30.05.2005 року за № 2022367 реєстратором Василівська державна нотаріальна контора. В обґрунтування заявлених позовних вимог за ОСОБА_1 по рішенню апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року по справі №311/4033/14-ц, було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, м. Василівка, вул. Польова, №8. При зверненні до державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності, вона отримала рішення №24711771 від 24.09.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з тих причин, що заява про державну реєстрацію прав подано після державної реєстрації обтяжень - заборони, щодо об'єкта нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2022376. При усному зверненні до Василівської державної нотаріальної контори для надання більш детальної інформації з приводу обтяження, їй було відмовлено в наданні інформації з тих причин, що більш детальної інформації не має так як термін зберігання документів сплив. Враховуючи те, що право власності на будинок №8 по вул. Польова в м. Василівка виникло у ОСОБА_1 з 15 липня 2015 року, а заборона (архівний запис) по реєстраційному номеру обтяження 2022367 зареєстровано було 30.05.2005 року реєстратором Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, тому заборона на відчуження накладена помилково, її необхідно зняти, так як вона ніякого відношення до права власності ОСОБА_1 не має.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги, та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без їх участі, проти позовних вимог не заперечують.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за

допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за ОСОБА_3 міститься запис про обтяження №2022367 від 30.05.2005 року, яким накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1

З Інформаційної довідки №20398070 від 21.12.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивачу стало відомо про існування обтяження (арешту), що накладено на нерухоме майно. Записи про арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 2022367 від 30.05.2005 року, будинок за адресою: АДРЕСА_1, накладеного згідно позики, б/н, Василівська держнотконтора (10).

Згідно рішення №24711771 від 24.09.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державний реєстратор прав на нерухоме майно Марченко О.А., Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, встановив, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. В ході пошуку інформації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлено заборону, щодо об'єкта нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2022367. Окрім того, подане заявником рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15.07.2015 року справа 22-ц/778/3544/15 не містить унікального шрих-коду всупереч пункту 18.2 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 27 червня 2006 року №68 З 1 січня 2013 року в місцевих та апеляційних судах запроваджується обов'язкове штрих-кодування процесуальних документів (наказ № 111). Автоматизованою системою документообігу суду на кожній сторінці процесуального документа (у тому числі його оригіналу) в момент друку автоматично формується унікальний штрих-код, який в подальшому надасть можливість ідентифікувати документ. Ураховуючи викладене, на підставі статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктами 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 за суб'єктом: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства,

буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Судом встановлено, що підстава накладення арешту на майно позивача відсутня, будь-які виконавчі провадження, за якими позивач є боржником, відсутні, однак 30.05.2005 року Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження нерухомого майна позивача у вигляді арешту на майно, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з належного на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, на який накладено обтяження у вигляді заборони (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2022367, зареєстровано - 30.05.2005 року за №2022367 реєстратором: Василівська державна нотаріальна контора.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О. Нікандрова