Справа № 127/5943/17
Провадження № 2/127/2828/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Антонюка В. В.,

за участі: секретаря - Гончарука І. О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та перевід права покупця,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та перевід права покупця.

Позовну заяву мотивував, тим що позивачу та відповідачу ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належало по Ѕ частки в будинковолодінні АДРЕСА_1 .

01.07.2016 року між позивачем та ОСОБА_5 , було укладено договір про порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами.

Позивач зазначає, що відповідно до п.1.6 зазначеного договору у нього у володінні та користуванні знаходяться: сіни 1-1, кухня 1-2, кімната 1-3, санвузол 1-4, загальною площею 24,8 кв.м., житловою - 11,4 кв.м., коридор 3-1, кімната 3-2, кухня 3-3, санвузол 3-4, загальною площею 27,3 кв.м., житловою 13,1 кв.м. та господарські будівлі: убиральна Ж, сараї Б, б, б1, погріб п/б, вигрібна яма №6, а відповідно до п. 1.5 цього ж договору, у ОСОБА_5 , в користуванні та володінні знаходились: коридор 2-1, санвузол 2-2, кухня 2-3, кімнати 2-4, 2-5, 2-6 загальною площею 52,8 кв.м., житловою 39,3 кв.м. та господарські будівлі: гараж Г, літня кухня Г1, убиральня Д, вигрібна яма №5. Огорожею №1-4 сторони користувались спільно.

В грудні 2016 року в частині будинку, якою володіла та розпоряджалась ОСОБА_5 , почала проживати ОСОБА_4 , яка повідомила позивачу, що вона придбала частку у ОСОБА_5 , про що є відповідний договір.

На звернення позивача від 03.01.2017 року до державного реєстратора, він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №77670307, з якої дізнався, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , 16.12.2016 року уклали між собою договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Радіоновою Н.В., згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 свою Ѕ частку спірного будинковолодіння.

На думку позивача, правочин, який уклали відповідачі між собою, являється таким, що не відповідає внутрішній волі його учасників, не спрямований на реальне настання правових наслідків та вчинений ними з метою приховування іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу частини будинку та є удаваним, оскільки відповідач ОСОБА_5 дарувати свою Ѕ частку будинковолодіння не мала наміру, так як в засобах масової інформації та на сайті «dom. ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 » нею розміщено оголошення про продаж будинку АДРЕСА_1 .

Крім цього відповідачі по справі не є між собою родичами.

Також, позивач зазначає, що відповідачі аби позбавити його переважного права купівлі-продажу частки спірного будинковолодіння, за ініціативою ОСОБА_5 оформили між собою договір дарування частини будинковолодіння, хоча між ними насправді було укладено договір купівлі-продажу, що й стало підставою для його звернення до суду із даним позовом, в якому він просить визнати договір дарування 1/2 частки будинковолодіння АДРЕСА_2 від 16.12.2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. удаваним та застосувати до нього правила договору купівлі-продажу. Перевести на нього переважне право купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, за обставин викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили щодо заявлених позовних вимог та просили суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.1978 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-113, спадкоємцями майна ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є в рівних долях кожен: дружина - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_7 та син - ОСОБА_1 Спадкове майно складається із половини житлового будинку з відповідною часткою службових приміщень та розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2002 року, зареєстрованого за № 2-3533, спадкоємцями майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , в рівних частках кожний. Спадкове майно складається з 2/3 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель під АДРЕСА_1 . (а.с. 6)

Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 200 від 4.06.1987 року затверджено матеріали по перенумерації будинковолодінь в м. АДРЕСА_1 , відповідно до яких будинковолодіння під АДРЕСА_1 отримало новий № 1. (а.с. 14)

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2015 року, ОСОБА_5 отримала у спадщину Ѕ частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_7 (а.с. 7) Спадкове майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2015 року. (а.с. 8)

01.07.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір про порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений нотаріально. (а.с. 9)

16.12.2016 року ОСОБА_5 за договором дарування частки житлового будинку передала безоплатно у власність ОСОБА_4 Ѕ частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. (а.с. 80), що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10).

Як вбачається із фотокопій оголошень з веб сайту з продажу нерухомості, продається частина будинку в АДРЕСА_3 . В зазначених оголошеннях адреса об`єкта продажу не зазначена. Суд критично розцінює надані письмові докази та не приймає їх до уваги, оскільки в даних оголошеннях зазначена загальна площа об`єкта продажу 60 кв.м., житлова 42 кв.м. що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до інвентаризаційної справи домоволодіння АДРЕСА_1 загальна площа будинку зазначена 104,9 кв.м., житлова 63,8 к.м. Крім того одне з оголошень опубліковане 23.12.2016 року, тобто після укладення між відповідачами договору дарування. (а.с. 11, 12, 13)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що неофіційно працюючи в агентстві нерухомості, займалася продажем спірної частини будинку, належної відповідачу ОСОБА_5 Потенційних покупців до об`єкту продажу водила разом із сестрою власниці ОСОБА_9 , 2-3 рази в червні 2016 року, в подальшому покупців направляла по телефону на огляд. Ціна була завищена, оскільки будинок в задовільному стані, були тріщини в стінах, тому й покупці відмовлялись від купівлі спірної частини будинку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою відповідача ОСОБА_5 та племінницею позивача. У них з рідним дядьком - ОСОБА_1 , завжди були неприязні відносини, постійні спори щодо спірної частки в будинку. Після оформлення документів на частину будинку, ОСОБА_5 , пропонувала позивачу придбати цю частину будинку за 30000 дол. США, але він відмовився. Оскільки купців на будинок не було, а позивач постійно влаштовував скандали щодо будинковолодіння, ОСОБА_5 , повідомила, що подарує свою частку будинку своїй подрузі - ОСОБА_4 , що в подальшому й зробила. Жодних матеріальних благ чи коштів за будинок від ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не отримувала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , суду пояснила, що відповідач ОСОБА_5 є її дочкою, а позивач - рідний брат її покійного чоловіка. Після смерті чоловіка вона разом з другою донькою - ОСОБА_10 , відмовились від спадщини на користь меншої доньки - ОСОБА_5 . При оформлені документів на спадкове майно позивач постійно чинив перешкоди її доньці - ОСОБА_5 , та також оформляв документи на свою частку на власний розсуд. Коли ОСОБА_5 повідомила його, що має намір продавати свою частку, він відмовився її купувати, та повідомив, що продавай кому завгодно, однак при спробах доньки продати свою частину будинку - відмовляв покупців від придбання.

Коли вона лікувалась в лікарні, прийшла донька ОСОБА_5 та повідомила, що позивач не дасть їй проживати в частині будинку який її належить, оскільки постійно створює конфліктні ситуації. Також розповіла, що у її подруги відповідача ОСОБА_4 є фінансові проблеми, її разом з дітьми немає де жити та немає за що винаймати житло, повідомила, що має намір подарувати їй свою частину будинку, на що вона не заперечила. При даруванні своєї частки донька грошей у ОСОБА_4 не брала. На той час донька - відповідач ОСОБА_5 проживала разом з нею в іншому будинку, матеріальних чи фінансових проблем у них не було. Вона пообіцяла доньці віддати з часом свою частку будинку в якому вони проживали.

Свідок ОСОБА_12 , який є рідним братом матері відповідача ОСОБА_5 суду пояснив, що у позивача з його покійним рідним братом завжди були сварки та непорозуміння. При оформлені ОСОБА_5 спадщини та при продажі частки будинку постійно створював конфліктні ситуації та відмовляв покупців. На сам перед пропонували купити частку будинку позивачу за 30000 дол.США, на що отримали відмову. Після ряду конфліктів він запропонував ОСОБА_5 та її матері віддати спірну частину будинку будь-кому. Вони подарували цю частину будинку подрузі ОСОБА_5 , коштів за це не брали. Всі обставини йому відомі зі слів сестри та племінниці.

Свідок ОСОБА_13 , який проживав в частині будинку, що належить ОСОБА_1 , коли приїздив у відрядження та свідок ОСОБА_14 , який постійно проживав на хуторі Шевченка пояснили, що факти та інші обставини, які стосуються даного спору їм відомо, лише зі слів позивача.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», (надалі Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Правовими підставами для визнання договору дарування частки будинку від 16.12.2016 року, укладеного між відповідачами недійсним, позивач зазначає положення ст. 235 ЦК України в частині удаваності правочину, внаслідок чого порушено його переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яке передбачене ст. 362 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Позивач стверджує, що оспорюваний правочин укладений між відповідачами від 16.12.2016 року є удаваним, адже насправді ОСОБА_4 сплачені грошові кошти (або мають бути сплачені) ОСОБА_5 за 1/2 частку належної їй будинку, а тому сторонами приховано договір - купівлі продажу нерухомого майна.

Відповідно до п. 25 Постанови, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

В контексті заявлених позовних вимог та їх правових підстав, предметом доказування у даній цивільній справі є доведення обставин, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу частки будинку, а не договір дарування зазначеної частки, який в свою чергу вчинений для приховання договору купівлі-продажу, внаслідок чого порушені права позивача на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, що в свою чергу може бути підставою для визнання вже договору купівлі-продажу недійсним. З врахуванням положень ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, 655, 657 ЦК України, доказуванню підлягає обставина оплати ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_5 за 1/2 частку будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження обставин оплати ОСОБА_4 вартості 1/2 частки будинку ОСОБА_5 , позивачем жодних доказів не надано. Таке твердження позивача ґрунтується лише на інформації отриманої останнім під час особистих розмов із відповідачем ОСОБА_4 . При цьому суд бере до уваги, що як відповідачі, так і їх представник категорично зазначили, що між сторонами було укладено саме договір дарування, а не договір купівлі-продажу, що в свою чергу підтверджується і письмовими доказами. За наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено удаваність договору дарування від 16.12.2016 року, а відповідно і відсутні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні даного позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 235, 355, 356, 362, 655, 657, 717, 719 ЦК України, ст. 4, 5, 78, 81, 141, 181, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та перевід права покупця залишити без задоволення.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12.09.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: