Номер провадження: 22-ц/813/3891/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/16243/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Шевчука Геннадія Михайловича - представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Домусчі Л.В. о 17 годині 01 хвилині 08 листопада 2018 року, повне рішення виготовлено 19 листопада 2018 року,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь - 80 534, 67 грн. 67 коп., у тому числі, - 1000 грн. - франшиза за страховим полісом, - 2 000 грн. - вартість експертного дослідження, - 700 грн. - вартість послуг евакуатора, - 11 834, 67 грн. - несплачена частина вартості відновлюваного ремонту, - 15 000 грн. - втрата товарної вартості, - 50 000 грн. - відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути із ОСОБА_2 витрати пов`язані з поданням позовної заяви.

В обґрунтування позову, позивачка вказує, що 01.04.2017 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ФольVOLKSWAGEN GOLF», д.н. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з легковим автомобілем «LIFAN», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП відповідачем було завдано їй матеріальну та моральну шкоду. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №132/17 від 18.04.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки на день складання звіту ставновить - 38 629,00 грн.. Через протиправну поведінку відповідача вона також зазнала додаткових матеріальних витрат, пов`язаних з викликом евакуатора, вартість яких склала -700 грн..

На момент скоєння зіткнення в її автомобілі знаходилось троє малолітніх дітей, у тому числі, двоє її дітей. Скоєння відповідачем ДТП завдало їй значних душевних хвилювань і призвів до тривалого стресового стану через хвилювання за дітей, які були в салоні автомобіля в момент скоєння ДТП, та які були дуже налякані, і якимсь дивом отримали лише забої і подряпини. Такі події суттєво відобразились на психологічному і моральному стані позивачки як матері дітей та самих дітей. Також посилалась на те, що отримала забої грудної клітини та голови, через значні хвилювання отримала гіпертонічні проблеми з артеріальним тиском/ Через вказане ДТП почала відчувати довготривалі головні болі, у зв`язку з чим постійне несе матеріальні витрати на ліки. При цьому, стверджувала, що відповідач, незважаючи на свою провину, ухиляється від належного відшкодування, через що позивачка перебуває у постійному пригніченому стані. Відшкодування завданої моральної шкоди позивачка оцінила у розмірі - 50 000 грн (а. с. 1 - 6).

Рішенням Приморського районного суду від 08.11.2018 р. позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : франшизу за страховим полісом у розмірі 1000 грн. 00 коп.; вартість послуг евакуатора у сумі 700 грн. 00 коп.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 00 коп..

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору 805 грн. 35 коп..

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що протягом тривалого часу позивачка була позбавлена можливості користуватися належним їй транспортним засобом, перебувала у стресовій ситуації, перенесла тривалі моральні страждання, спричинені ДТП. Була перелякана та хвилювалась за дітей, які були в салоні автомобіля. Унаслідок стресу у позивачки пропало грудне молоко та вона не мала можливості годувати свою 8-місячну доньку, сама ж забила грудну клітину та вдарилась головою об кермо. Діти також отримали подряпини та забої. Зазначене не спростовано стороною відповідача (а. с. 120 - 124).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення із нього на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі - 10 000,00 грн.. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі. Крім того просить вирішити питання про перерозподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. А саме судом порушено вимоги ч. ч. 1,5,6 ст. 81, ст.89, ч. 1 ст. 229, ч. 2, 5 ст. 263 ЦПК України. Апелянт вважає, що судом першої інстанції було розглянуто справу та ухвалено рішення без повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відсутні в матеріалах справи докази заподіяння позивачці моральної шкоди та обґрунтованості її розміру. Судові витрати судом першої інстанції було розподілено з порушенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Шевчук Г.М. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Адвокат Маловеєв В.О. - представник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн..Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову в цій частині. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 23, 1167 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 82, 141, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду з огляду на наступне.

Судом встановлено що 01.04.2017 р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF», д.н. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з легковим автомобілем «LIFAN», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ..

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 17 травня 2017 р. відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП внаслідок вчинення ДТП, яке сталося 01 квітня 2017 р. в місті Одесі за участю автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, д. н. з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, та автомобіля LIFAN 320, д. н. з. НОМЕР_2 , яким керувала позивач.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я внаслідок ДТП, а саме - позивач перебувала у стресовій ситуації, перенесла тривалі моральні страждання, спричинені ДТП. Була перелякана та хвилювалась за дітей, які були в салоні автомобіля. Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що зазначене не спростовано стороною відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі встановленому судом першої інстанції та зазначає, що відповідач не заперечує факт того, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду.

В позовній заяві позивачка просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь 50 000 грн. заподіяної моральної шкоди за вищевказаного обґрунтування. Вимогу позивачки щодо стягнення моральної шкоди судом першої інстанції задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а отже 20 % від тієї суми яку просила позивачка в позові. З відзиву на позовну заяву (а. с. 28 - 34) вбачається, що стороною відповідача сам факт заподіяної вказаної моральної шкоди не заперечується. Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а. с. 28 - 34), заперечує саме щодо розміру відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачкою (50 000 грн.). Апеляційна скарга також не містить доводів щодо незгоди відповідача з установленим судом фактом заподіяння моральної шкоди відповідачем (вчинення неправомірних дій відповідачем наслідком яких є спричинення моральної шкоди позивачці). Розмір відшкодування моральної шкоди визначено судом першої інстанції з врахуванням обсягу душевних та психічних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, їх тривалості, з урахуванням інших обставин справи.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, а саме на те, що відповідальність щодо моральної шкоди повинна нести страхова компанія, є безпідставним так як не відображає правової позиції Верховного суду. Ці посилання було вирвано із контексту постанови Верховного суду і не підлягають застосуванню щодо даної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»,

заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судові витрати судом першої інстанції було розподілено з порушенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України), але оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача всю суму судового збору, сплаченого позивачкою відповідно до Закону України «Про судовий збір», а отже судовий збір судом першої інстанції не було розподілено пропорційно задоволеним позовним вимогам.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що судом першої інстанції задоволено 14,5% позовних вимог позивачки, то відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України 14,5% судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що становить - 89,88 грн..

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Шевчук Г.М. - представника ОСОБА_2 є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню - тільки в частині зміни розміру судового збору покладеного на сторони, у розумінні ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового визначення розміру судового збору покладеного на сторони, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шевчука Геннадія Михайловича - представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору- змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 89 (вісімдесят дев`ять) грн. 88 коп.».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе