ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Харків

справа № 643/16104/17

провадження № 22-ц/818/1708/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова, ухвалене 15 січня 2019 року о 18 годині 09 хвилин у складі судді Поліщук Т.В. (повний тест рішення складено 25 січня 2019 року), -

установив:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, після уточнення якого у червні 2018 року (т.1 а.с. 97-104) просила визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану 23 січня 2013 року до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори (надалі 11 ХДНК), та визначити їй додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1 . 23 січня 2013 року ОСОБА_3 подала до 11 ХДНК заяву про відмову від спадщини на користь своєї матері, ОСОБА_2 , доньки спадкодавця. При цьому позивач вважала, що спадкування відбувається за законом, відповідач і так має на право спадкування після смерті матері, а поданою заявою вона лише пришвидшує оформлення спадкових прав.

Восени 2017 року в документах позивач знайшла нотаріально посвідчений заповіт ОСОБА_4 , відповідно до якого остання заповіла належну їй квартиру у рівних частках сторонам у справі. Про існування вказаного заповіту ОСОБА_3 не знала, ОСОБА_2 приховала від неї факт наявності заповіту. На час написання заяви позивач знаходилась під впливом важких життєвих обставин, хвилювання, незадовго до цього проходила лікування у психіатричній клініці.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15 січня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсною заяву ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини від 23.01.2013, засвідчену державним нотаріусом 11 ХДНК Литвиненко Ю.Ю. та зареєстровану в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 161. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 ознайомилася зі змістом заповіту лише восени 2017 року, що підтверджено показаннями свідків. Показаннями позивача, наданими суду у якості свідка, встановлено, що державним нотаріусом не було виконано всіх передбачених законодавством дій задля запобігання допущенню помилки при підписанні заяви про відмову від прийняття спадщини, а саме не було встановлено, чи позивач повною мірою усвідомлювала значення відмови від прийняття спадщини та не було роз`яснено правові наслідки відмови від прийняття спадщини. Відповідач не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування вказаних доказів позивача. Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного правочину та роз`яснення нотаріусом суті правочину не може бути беззаперечною підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього правочину недійсним. Відмова ОСОБА_3 від спадщини не була безумовною та беззастережною. Позивач станом на 23.01.2013 сприймала підписаний нею текст заяви про відмову від прийняття спадщини саме як пришвидшення процесу оформлення належної відповідачу спадщини, як формальність, а не як відмову від належної їй спадщини. Сталося це внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки позивач не була ознайомлена зі змістом заповіту від 17.10.2011 та зважаючи на збіг ряду психотравмуючих її психіку обставин. Написання заяви про відмову від спадщини було зумовлене помилкою позивача щодо природи даного правочину, що, в свою чергу, є підставою для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною. Матеріали спадкової справи не містять підтверджень того, що нотаріус якимось чином повідомляла позивача про заповіт або офіційно викликала позивача до 11 ХДНК. А необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначає, що у справі сплив строк позовної давності, про що заявлялось у суді першої інстанції. Свідок ОСОБА_5 , чоловік позивача, підтвердив, що ОСОБА_3 знала про наявність заповіту ОСОБА_4 до 2017 року, оскільки сторони у справі їздили до нотаріуса для його оформлення за життя спадкодавця. Обізнаність позивача про наявність заповіту та усвідомлення вчинюваних у нотаріуса дій підтверджується заявою про відмову від спадщини, яка підписана ОСОБА_3 При оформленні спадщини нотаріус ОСОБА_6 дотримувався вимог закону України « Про нотаріат» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд неправомірно відмовив у допиті нотаріуса, яка посвідчувала оспорювану заяву позивача, хоча вона з`явилася в судове засідання, врахувавши змінену позицію позивача та її представника, яка спочатку наполягали на допиті зазначеного свідка. На час виписки позивача з психіатричної лікарні 23 листопада 2012 року медичною довідкою було встановлено задовільний психоемоційний стан позивача. Пояснення позивача надані в позовній заяві та в судовому засіданні суду першої інстанції є суперечливими.

ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, згідно нотаріально посвідченого 17.10.2011 заповіту ОСОБА_4 заповіла все своє майно на випадок смерті своїй дочці ОСОБА_2 та онучці ОСОБА_3 (т.1 а.с. 8).

14.09.2012 ОСОБА_4 померла (т.1 а.с. 157). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності № 5-97/100629 від серпня 1997 року (т.1 а.с. 183).

23 січня 2013 року ОСОБА_2 подала до 11 ХДНК заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с. 155). В цей же день ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_4 (т.1 а.с. 156).

При підписанні заяви від 23 січня 2013 року про відмову від спадщини, позивач зазначила, що цілком розуміє наслідки підпису цієї заяви, зміст статті 1273 ЦК України їй державним нотаріусом роз`яснено.

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частини друга, п`ята статті 1274 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Такі правові позиції висловив Верховний Суд України у справах № 6-202цс15 та 6-93цс16.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 допитана у якості свідка пояснила, що державним нотаріусом не було виконано всіх передбачених законодавством дій задля запобігання допущенню помилки при підписанні нею заяви про відмову від прийняття спадщини: не було встановлено, чи позивач повною мірою усвідомлювала значення відмови від прийняття спадщини та не було роз`яснено правові наслідки відмови від прийняття спадщини. Показання інших свідків довели, що позивач могла знати про можливість існування заповіту, однак до осені 2017 року не була ознайомлена з його змістом. Відмова ОСОБА_3 від спадщини не була безумовною та беззастережною. Позивач станом на 23.01.2013 сприймала підписаний нею текст заяви про відмову від прийняття спадщини саме як пришвидшення процесу оформлення належної відповідачу спадщини, як формальність, а не як відмову від належної їй спадщини, внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки не була ознайомлена зі змістом заповіту від 17.10.2011, та зважаючи на збіг ряду психотравмуючих обставин. Тобто, написання заяви про відмову від спадщини було зумовлене помилкою позивача щодо природи даного правочину, що, в свою чергу, є підставою для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Разом з тим, суд не врахував, що посилаючись на помилку в природі укладеного правочину, ОСОБА_3 не зазначила, який саме правочин, на її думку, вона вчиняла. Позивач також не зазначила, щодо яких обставин вона помилялася, підписуючи заву про відмову від спадщини за заповітом.

В підписаній ОСОБА_3 заяві вказано, що після смерті ОСОБА_4 залишився нотаріально посвідчений заповіт. Згідно заповіту все належне спадкодавцю майно заповідалось позивачу та ОСОБА_2 Їй роз`яснено, що прийняття спадщини або відмова від спадщини мають місце у відношенні всього спадкового майна. Також ОСОБА_3 роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Своїм підписом на заяві ОСОБА_3 підтвердила, що наслідки подачі заяви державним нотаріусом їй роз`яснено ( а.с.156).

Посилаючись на обізнаність ОСОБА_3 про існування заповіту, суд першої інстанції вважав, що вона не була обізнана про його зміст. Разом з тим, розуміння ОСОБА_3 існування заповіту, залишеного ОСОБА_4 , разом із зазначенням в оспорюваній заяві від 23 січня 2013 року, що заповіт складений на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , на думку суду, виключає можливість помилки позивача стосовно того, що вона відмовлялася від своєї частки у спадковому майні на користь відповідача.

Посилання апелянта на те, що заява ОСОБА_2 і заява ОСОБА_3 подані одночасно, що виключає можливість ознайомитися та зрозуміти зміст заяв для осіб, також не свідчить про недійсність заяви позивача. Оскільки хоча підпис на заявах і було вчинено одночасно, це не виключає можливості роз`яснення змісту заяв сторонам нотаріусом до їх підписання.

Не може бути підставою для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною також те, що у листопаді 2012 року позивач зробила невдалу спробу суїциду, внаслідок чого з 12.11.2012 по 23.11.2012 перебувала на лікуванні в психіатричному стаціонарі у Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні №3. Оскільки згідно виписки із лікарні № 16/12280 від 11.12.2017 після проходження лікування фон настрою ОСОБА_3 був рівний, емоції живі, в поведінці впорядкована (т.1 а.с. 106). У виписці не вказано відомостей, які б могли свідчити про те, що позивач не усвідомлювала обставини свого життя чи поведінки, не розуміла зміст подій.

Посилання на щільний графік роботи і навчання, складні відносини з чоловіком також не можуть свідчити про не усвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що між нею та ОСОБА_9 існувала усна домовленість про те, що однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті бабусі, буде належати та використовуватися ОСОБА_2 Остання , у свою чергу, подарує ОСОБА_9 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Про намір ОСОБА_2 подарувати дочці зазначену квартиру свідчить рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 768 від 29.11.2017 «Про надання фізичним особам дозволу на здійснення правочинів» (т.1 а.с. 146). Згідно даних вказаного рішення та паспорту ОСОБА_9 (т.1 а.с. 4 - 5), позивач разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 . Відповідно до пояснень ОСОБА_3 , наданих в апеляційному суді, вона у двокімнатній квартирі фактично не проживає, але здає її у найм, тобто використовує на власний розсуд. Квартира бабусі з 2012 року перебуває у володінні ОСОБА_2

За таких обставин, суд не погоджується із висновками суду про те, що ОСОБА_3 підписуючи заяву про відмову від спадщини допустилася помилки щодо обставин, які мають істотне значення, зважаючи на збіг ряду психотравмуючих обставин, що є підставою для визнання такої відмови недійсною.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсною заяви ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини, суд не вбачає підстав і для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду належить скасувати, у задоволенні позову - відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга є обґрунтованою, з ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 належить стягнути 1920 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 січня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1920 (одну тисячу дев`ятсот двадцять) гривень судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний