ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/486/19 Справа № 171/1940/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кодрян Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/1940/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач -ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, Дочірнє підприємство «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_2 та Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року, ухваленого суддею Кодрян Л.І. у м. Апостолове, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складений 14 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що 25 січня 2016 року о 16.00 год. на ділянці 187 км +200 м автодороги Кіровоград-Запоріжжя в Апостолівському районі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої відбулося зіткнення автомобілю «Лексус РХ 300», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням з автомобілем «Кіа Спортейдж», держаний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2

Факт скоєння ДТП з вини ОСОБА_2 підтверджений висновком судової автотехнічної експертизи № 5/10.1-229 від 17.03.2016 року, яким встановлено, що водій автомобіля «Кіа Спортейдж» ОСОБА_2 порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті ДТП автомобіль позивача «Лексус РХ 300», повністю знищений і відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 43/16 від 18.03.2016 року не підлягає відновленню. Сума матеріального збитку, заподіяного внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди на момент проведення експертизи склала 458048, 97 грн.

Також позивач вважає, що оскільки відповідно до чинного законодавства Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області є підприємством, на яке державою покладено обов'язок по утриманню у належному стані та ремонту автомобільних доріг у Дніпропетровській області, то шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід також стягнути з вказаного відповідача, оскільки при пошкодженні його автомобіля з вини ОСОБА_2 було встановлено факт незадовільного стану дорожнього покриття (сніговий накат та ожеледиця), що призвело до ДТП.

Крім того, позивач вважає що винним у скоєнні ДТП є також ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року начальника філії Апостолівського ДРП ОСОБА_5 визнано винним за ч.4 ст.140 КУпАП по факту ДТП.

Після уточнення та доповнення позовних вимог позивач ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на свою користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 478048,97 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1, майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 457416,09 грн., а саме по 228708,05 грн. з кожного.

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 457,42 грн., а саме по 228,71 грн. з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні. В мотивування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що невиконання підрядною організацією ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» умов укладеного договору в частині експлуатаційного утримання доріг, знаходиться в причинному зв'язку із ДТП, тому дана організація має відповідати за спричинену шкоду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що його вина у ДТП не доведена, постанова про закриття кримінального провадження від 31 березня 2016 року скасована, що виключає доведення його вини. Крім того, судом при вирішенні питання про розмір відшкодування завданої шкоди не врахована залишкова вартість транспортного засобу.

У відзиву на апеляційну скаргу ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровської області без задоволення. В мотивування відзиву зазначає, що підприємство виконує підрядні роботи лише на підставі технічного завдання, щомісячних актів дефектів та в межах ціни договору. Згідно актів-дефектів у січні 2016 року відповідачем не замовлялися та не оплачувалися, відповідно підрядником не виконувалися послуги з очищення доріг від снігу на ділянці 187км+200 автодороги Кіровоград-Запоріжжя, де сталося ДТП, що виключає відповідальність ДП «Дніпропетровський облавтодор» в її спричиненні.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування шкоди в апеляційному порядку не оскаржується, у зв'язку з чим колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_2, будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у порядку ч. 5 ст. 130 ст. ЦПК України через свого представника - адвоката Безносюка Г.І.(т. 2 а.с. 173), який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 45-47), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Служби автомобільних доріг у Дніпропетровської області - Шульгу О.О., який підтримав апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровської області та наполягав на її задоволенні, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9, який заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, представника відповідача ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» - Поляха С.В., який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарг та відзиву ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровської області, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача Служби автомобільних доріг у Дніпропетровської областіпідлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки Апостолівського ВП Нікопольского ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 40.1-929 від 17 лютого 2016 року, 25.01.2016 року приблизно о 16.00 год., на ділянці 187 км + 200 м автодороги Кіровоград-Запоріжжя в Апостолівському районі Дніпропетровської області, відбулося зіткнення автомобілю «Лексус РХ 300», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, з автомобілем «Кіа Спортейдж», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого ОСОБА_2 та пасажиру ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження. Відомості за фактом ДТП внесені до ЄРДР за № 0000086 від 26 січня 2016 року. В результаті ДТП автомобіль «Лексус РХ 300» отримав механічні пошкодження (а.с.10 т.1).

31 березня 2016 року старшим слідчим Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000086 від 26 січня 2016 року щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 25 січня 2016 року встановлений стан дорожнього покриття: обледеніле, по сухому шару сухе, ожеледь (а.с.7,8матеріали КП)

Згідно висновку експерта № 5/10.1-229 від 17 березня 2016 року, проведеного в рамках кримінального провадження, в даній дорожній обстановці водію автомобіля «Кіа Спортейдж» ОСОБА_2 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти ДТП водію автомобіля «Кіа Спортейдж» ОСОБА_2, визначалася виконанням ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв'язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Лексус РХ 300» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних, водій автомобіля «Лексус РХ 300» ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Кіа Спортейдж» шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. В діях водія автомобіля «Лексус РХ 300» ОСОБА_1, при заданому механізмові пригоди, не вбачається невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв'язку з настанням даної ДТП (а.с. а.с.91-92 матеріали КП).

Висновком експерта № 43/16 від 18 березня 2016 року по визначенню матеріального збитку пошкодженого автомобіля, проведеного в рамках кримінального провадження встановлено, що ринкова вартість автомобілю «Лексус РХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 25 січня 2016 року, на момент ДТП складає 457416,09 грн; сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Лексус РХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на момент проведення експертизи 18 березня 2016 року, складає 458048, 97 грн. (а.с.14-21 т.1, а.с.35-79-матеріали КП).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, автомобіль марки Lexus, модель RX 300, тип универсал-В, повна маса 2380, категорія В, об'єм двигуна 2995, колір чорний, зареєстрований на ОСОБА_1 (а.с.22 том.2).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, автомобіль марки КІА, модель Sportage, тип легковий-универсал-В, повна маса 2050, категорія В, об'єм двигуна 1975, колір чорний зареєстрований на ОСОБА_12, як власника (а.с.23 том.2).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що спільними діями відповідачів, ОСОБА_2, як винного у дорожньо - транспортній пригоді, та Служби автомобільних доріг, ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», які не забезпечили своєчасне прибирання снігу та посипку дорожнього покриття проти ожеледиці, йому завдано матеріальну шкоди, через пошкоджений автомобіль.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із права позивача обирати спосіб захисту порушеного права та стягнув завдану матеріальну шкоду у рівних частках з ОСОБА_2, як з винної особи, та Служби автомобільних доріг України, як відповідальної організацією за стан автомобільних доріг.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає з огляду на наступне.

Між сторонами виник спір стосовно відшкодування позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз'яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно висновку експерта № 5/10.1-229 від 17 березня 2016 року, проведеного в рамках кримінального провадження, в даній дорожній обстановці водію автомобіля «Кіа Спортейдж» ОСОБА_2 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти ДТП водію автомобіля «Кіа Спортейдж» ОСОБА_2, визначалася виконанням ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв'язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Лексус РХ 300» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних, водій автомобіля «Лексус РХ 300» ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Кіа Спортейдж» шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. В діях водія автомобіля «Лексус РХ 300» ОСОБА_1, при заданому механізмові пригоди, не вбачається невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв'язку з настанням даної ДТП (а.с. а.с.91-92 матеріали КП).

Отже, матеріалами справи підтверджено факт невідповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв'язку з настанням даної ДТП, та відсутності порушень Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля «Лексус РХ 300» ОСОБА_1

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодного належного та допустимого доказу на спростування того, що саме його дії перебувають у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, та не ставив перед судом питання щодо проведення повторної судової експертизи, фактично самоусунувшись від доведення суду обставин, на які він посилається як на підставу для відмови в задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

При цьому, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що його вина в дорожньо-транспортній пригоді не доведена, оскільки кримінальне провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було закрите у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, 31 березня 2016 року старшим слідчим Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000086 від 26 січня 2016 року щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому, старший слідчій Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у постанові від 31 березня 2016 року дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ним було допущено порушення Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що навпаки підтверджує вину відповідача ОСОБА_2, а доводи апеляційної карги в цій частині зводяться до довільного, на власну користь, тлумачення постанови від 31 березня 2016 року, яка є чинною та ОСОБА_2, у встановленому законом порядку, не оскаржувалася.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про не доведення його вини, які спростовуються дослідженими в суді першої інстанції письмовими матеріалами справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги відповідача Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області щодо відсутності правових підстав для покладення на Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області відповідальності за завдану матеріальну шкоду.

Так, у положеннях статей 7, 10 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області є балансоутримувачем автомобільної дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода. Метою діяльності служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області є організація утримання автомобільних доріг загального користування шляхом проведення процедур закупівель, робіт, послуг, зокрема з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автодоріг.

Стаття 13 цього Закону передбачає відповідальність органу державного управління автомобільними дорогами загального користування за стан автомобільних доріг, якість робіт з ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування, цільове використання бюджетних коштів на ремонт та утримання доріг.

Автомобільна дорога, на якій сталася ДТП Кіровоград-Запоріжжя, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1221-р, включена до переліку автомобільних доріг загального користування, належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України та перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, яке здійснює управління вказаною ділянкою дороги. (т. 1 а.с.105-110).

Відповідач Дочірнє підприємство «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як підрядна організація виконує роботи, на підставі укладеного договору підряду №ЕУд-3 із замовником - Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області.

Дочірнє підприємство «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», виконує підрядні роботи лише на підставі технічного завдання, щомісячних актів - дефектів та в межах виділених коштів - ціни договору ( а.с.123 -128,167-169 том 1).

Згідно актів-дефектів та акту приймання виконаних робіт у січні 2016 року відповідачем Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області не замовлялися та не оплачувалися, відповідно підрядником не виконувалися, послуги з очищення доріг від снігу на ділянці 187км+200 автодороги Кіровоград-Запоріжжя, де сталося ДТП ( а.с.174-178 том 1).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області є відповідальною особою за утримання доріг загального користування, у зв'язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги щодо покладення такої відповідальності на Дочірнє підприємство «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Разом з тим, для покладення на Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області відповідальності за відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з системного аналізу статті 13 Закону України «Про автомобільні дороги» та загальних підстав цивільно-правової відповідальності, позивачу необхідно довести протиправність дій Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та вини останнього в її заподіянні.

Як вбачається з матеріалів справи, обмерзле дорожнє покриття, наявність неприбраного снігу, відсутність посипання дорожнього покриття протиожеледними матеріалами експертом визнано супутньою причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, а обставинами, які перебувають у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди визнано невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, який мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді у випадку дотримання цих вимог, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для покладення відповідальності з відшкодування завданої шкоди на Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями» діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Разом з тим, така шкода повинна визначатися відповідно до Методики товарознавчої експертизи оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (в редакції Наказу Міністерства юстиції N 1335/5/1159 від 24.07.2009р.).

Відповідно до п. 1.4. вказаної Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Висновком експерта № 43/16 від 18 березня 2016 року по визначенню матеріального збитку пошкодженого автомобіля, проведеного в рамках кримінального провадження встановлено, що ринкова вартість автомобілю «Лексус РХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 25 січня 2016 року, на момент ДТП складає 457 416,09 грн.; сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Лексус РХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на момент проведення експертизи 18 березня 2016 року, складає 458 048, 97 грн. (а.с.14-21 т.1, а.с.35-79-матеріали КП).

Тобто, сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Лексус РХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує ринкову вартість автомобіля «Лексус РХ 300», станом на 25 січня 2016 року (до ДТП), у зв'язку з чим проведення відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу є економічно необґрунтованим та недоцільним.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди».

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 232/18 від 20 серпня 2018 року, ринкова вартість автомобіля «Лексус РХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, у аварійному стані, станом на момент ДТП 25.01.2016 року, складає 146 131, 65 грн.

Висновок експерта № 43/16 від 18 березня 2016 року та Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 232/18 від 20 серпня 2018 року підтримані в судовому засіданні суду апеляційної інстанції експертом ОСОБА_13, яким надано вичерпні пояснення з приводу його висновків та проведення дослідження.

Отже, оцінка та висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу здійснено повноважною на це особою, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому сумнівів у колегії суддів не викликає.

Іншого розрахунку відповідачем ОСОБА_2 не надано, клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи ним не заявлялося.

Таким чином, колегія суддів прийняла, як належний та допустимий доказ, Висновки експерта № 43/16 від 18 березня 2016 року та експертного автотоварознавчого дослідження № 232/18 від 20 серпня 2018 року, та, зважаючи на позицію позивача ОСОБА_1 щодо його незгоди з передачею автомобіля, як такого, що фізично знищений, завдавачу шкоди - ОСОБА_2, дійшла висновку, що автомобіль «Лексус РХ 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, необхідно вважати фізично знищеним, а відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тобто 331 284,44 грн. (457 416,09 грн. - 146 131, 65 грн.), із залишенням цього транспортного засобу позивачеві.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 311,28 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області - 6 861, 28 грн. судових витрат понесених на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, яка задоволена в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 311 284 (триста одинадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 44 (сорок чотири) копійки.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 311 (триста одинадцять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 861 (шість тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 24 (двадцять чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: