Головуючий в 1 інстанції Міхєєва І.М.
Доповідач: Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Мироненко І.П.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного Банку «АРМА» про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору про відступлення права за іпотечним договором, третя особа ОСОБА_2 -

в с т а н о в и в:

12 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (надалі - ТОВ «УБК»), Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного Банку «АРМА» (надалі - ТОВ КБ «АРМА») про визнання недійсним біржової угоди (договору купівлі-продажу) № 3-167 від 08.08.2013 року та договору про відступлення права за Іпотечним договором б/н від 06.09.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.03.2008 року між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 21/02-№/18, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 900 000 грн. на строк до 19.03.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 25 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов кого в іпотеку передано будинок № АДРЕСА_1 . За додатковою угодою № 1 суму кредиту було збільшено до 1 200 000 грн. Відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.09.2011 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ КБ «АРМА» стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором у сумі 3 842 441,31 грн. в подальшому, відповідно до біржової угоди б/н від 08.08.2013 року, укладеної на товарній біржі «НАША», ТОВ «УБК» придбала у ТОВ КБ «АРМА» майнові права за кредитними договорами, зокрема за договором № 21/02-№/18. 06.09.2013 року між ТОВ КБ «АРМА» та ТОВ «УБК» було укладено договір відступлення права за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Верповською О.В., укладеним між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_2 Позивач вважає, що наведені угоди про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням та за договором іпотеки за своєю правовою природою є договорами факторингу, а з огляду на той факт, що новий кредитор ТОВ «УБК» не має права щодо здійснення операцій з надання фінансових послуг, вчинені правочини є недійсними.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано частково недійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 3-167 від 08.08.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційним Банком «АРМА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» на товарній біржі «НАША» в частині передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 21/02-N/1820.03.2008.

Визнано недійсним договір про відступлення права за іпотечним договором, укладений 06.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційним Банком «АРМА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного Банку «АРМА» на користь ОСОБА_1 в дольовому порядку судовий збір у розмірі 640 грн., тобто по 320 грн. з кожного.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції до розгляду справи не залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповську О.В., яка посвідчувала нотаріальну угоду, що є порушенням норм процесуального права та цивільно-процесуального законодавства в цілому. Відповідно до положень пункту 26 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», частини 3 статті 53 ЦПК України, суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги щодо визнання недійсним посвідченого правочину, повинен був залучити заявника до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Також вказує, що договір про відступлення права за іпотечним договором було укладено 06 вересня 2013 року. Строк позовної давності щодо вимог про визнання даного правочину недійсним сплив ще 06 вересня 2016 року. При цьому, з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 12 вересня 2017 року, тобто більше ніж через рік після спливу встановленого строку позовної давності. Однак у самого скаржника була відсутня можливість заявити про пропуск строку позовної давності у зв`язку з тим, що останню взагалі не було залучено до участі у розгляді даної справи.

Судом не вирішувалось питання поновлення пропущеного строку позовної давності. Дану обставину було залишено судом поза увагою та не надано жодного обґрунтування незастосування наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права, вказує, що посилання суду першої інстанції на ч.2 ст. 548 ЦК України, ч.5 ст.3, ч.1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» є безпідставними та протирічать нормам чинного матеріального права у зв`язку із наступним. Як правильно було зазначено судом, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Основне зобов`язання у даному випадку виникло на підставі договору, за умовами якого позивачу було надано кредитні кошти, а саме - договору про надання споживчого кредиту № 21/02-№/18, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 900 000 грн. на строк до 19.03.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 25 % річних.

Вищевказаний договір станом на теперішній час недійсним не визнано, грошове зобов`язання позивачем не виконано.

Враховуючи вищевказане та вимоги чинного законодавства, на які самостійно посилався суд, іпотека станом на сьогодні є дійсною, так як дійсне основне зобов`язання.

Таким чином, чинність та дійсність основного зобов`язання та іпотеки в цілому підтверджують право сторін договору про відступлення права за іпотечним договором, укладеного 06 вересня 2013 року на укладення та нотаріальне посвідчення даного договору.

Крім того, суд не врахував інші судові рішення, якими встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, а не договір факторингу. Отже, порушені положення статті 263 ЦПК України.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та третьої особи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, оскільки всі учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника нотаріуса Верповської О.В . - адвоката Дробашко А.М., який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.03.2011 року, яке набрало законної сили 15.09.2011 року, 20.03. 2008 року між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за № 21/02-№/18, відповідно до якого останньому надано споживчий кредит у сумі 900 000 грн. на строк до 19.03.2019 року. 11.04.2008 року було укладено додатково угоду № 1 до кредитного договору, укладеного між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_1 20.03.2008 року, суму кредиту було збільшено до 1 200 000 грн.

Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до укладеного між ОСОБА_2 ( Іпотекодавець ) та ТОВ КБ «АРМА» (Іпотекодержатель) іпотечного договору від 20.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В..

11 квітня 2008 року з метою за забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 21/02-№/18 та додатковою угодою до нього за № 1, між ТОВ КБ «Арма» та ПП «АЗОВМЕХ» в особі директора підприємства ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останнє надало в іпотеку нерухоме майно у вигляді нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

08.08.2013 року між ТОВ КБ «АРМА» та ТОВ ТОВ «УБК» на товарній біржі «НАША» було укладено біржова угода купівлі-продажу № 3-167. Відповідно до умов вказаної угоди Продавець «ТОВ КБ «АРМА» передає у власність Покупця (ТОВ «УБК») майнові права за кредитними договорами, укладеними між ТОВ КБ «АРМА» та 60 фізичними особами, 45 юридичними особами, зокрема з ОСОБА_1 (п. 1.2, п. 1.3 біржової угоди).

06.09.2013 року між ТОВ КБ «АРМА» (Первісним іпотекодержателем) та ТОВ «УБК» (Новим іпотекодержателем) укладено договір про відступлення права за іпотечним договором, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.. Згідно із п.1.1 наведеного договору Первісний іпотекодержатель відступив Новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором № 21/02-№/18 від 20.03.2008 року, укладеним між ТОА КБ «АРМА» та ОСОБА_1 та іпотечним договором від 20.03.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В. за реєстровим № 1214.

Судом першої інстанції проведений системний правовий аналіз спеціальних норм права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема правовідносини між суб`єктами щодо відступлення права вимоги та норми цивільного законодавства, якими визначаються основні ознаки договору факторингу, в результаті якого суд прийшов до висновку, що за своєю правовою природою договір купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором, укладеним, зокрема, між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_1 є договором факторингу, оскільки згідно із основними умовами цього договору ТОВ «УБК» було передано право на розпорядження грошовими коштами за кредитними договорами, зокрема за договором № 21/02-№/18. Враховуючи той факт, що таку передачу законодавець відносить до фінансових послуг, наведена обставина вимагає наявності у Нового кредитора (Фактора) ліцензії на здійснення такої діяльності, яку ТОВ «УКБ» при розгляді судом даної справи надано не було.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Спираючись на встановлені судом обставини при укладанні біржової угоди купівлі-продажу між ТОВ КБ «АРМА» та ТОВ «УБК» щодо права вимоги за кредитним договором № 21/02-№/18 та відсутності у ТОВ «УКБ» права на укладання такої угоди, норми права, суд першої інстанції визнав недійсною вказану угоду у цій частині її суб`єктивного складу, враховуючи існуючи обмеження, встановлені наведеними вище нормами законодавства, що регулюють спірні відносини та відсутність у ТОВ «УБК» права на укладання таких угод.

Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 3, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

На підставі викладеного суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, оскільки вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, а забезпечене зобов`язання не може існувати самостійно без основного зобов`язання.

Згідно зі ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права або обов`язки.

Колегія суддів вважає, що нотаріус Верповська О.В., як особа яка не брала участь у справі, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють її права або обов`язки.

Як на час ухвалення рішення, так і під час його перегляду в апеляційному суді, Верповська О.В. не довела, що визнання вищевказаних договорі недійсними вплинули на її права або обов`язки, оскільки вона не була учасником правовідносин, а тільки нотаріально посвідчувала договір про відступлення права за іпотечним договором; не надала жодних підтверджень або мотивованих обґрунтувань, що оскаржуваним рішенням порушені її права. Також не мають значення її твердження про відсутність можливості заявити суду про сплив строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі (ч.3 ст.267 ЦК України), в той час як заявник такою стороною не являється.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на положення п. 26 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» не є коректними. Так, заявник Верповська О.В. вказує, що суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги щодо визнання недійсним посвідченого правочину повинен був залучити заявника до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Також заявник вказує, що згідно з ч.3 ст.53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Однак в п.26 вищевказаної постанови від 06.11.2009 року від роз`яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. А нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Як вбачається з позовних вимог, такого обґрунтування недійсності правочинів позивачем не заявлено.

Отже, колегія суддів приймає до уваги наведене, а також те, що оскаржуваним рішенням безпосередньо не встановлювались, не змінювались і не припинялись права або обов`язки нотаріуса Верповської О.В ., тому вона не має права на його оскарження.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З урахуванням зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження, відкрите за зазначеною апеляційною скаргою, підлягає закриттю.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного Банку «АРМА» про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору про відступлення права за іпотечним договором, третя особа ОСОБА_2 - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 20 травня 2019 року.

Головуючий Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

І.П. Мироненко