Справа № 465/4145/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/811/267/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 465/4145/18

Провадження № 22-ц/811/267/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 19 листопада 2018 року, (суддя Гулієва М.І.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ЛКП «Магістральне», з участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про зобов»язання припинити нарахування плати за житлово-комунальні послуги і надсилання повідомлень на їх оплату,

встановив:

19 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про зобов'язання відповідача припинити нарахування щомісячної плати за житлово-комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_1 без укладеного ним (позивачем) договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язання відповідача припинити надсилання повідомлень про оплату житлово-комунальних послуг. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що він успадкував квартиру АДРЕСА_1, в якій не проживає. Зазначає, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2, де проводить оплату житлово-комунальних послуг. Вказує, що відповідач надав йому Типовий договір від 28 квітня 2017 року, в якому в п. 3. розділу «Предмет договору» замість розміру щомісячної плати вказано «базовий тариф без додаткових послуг з вивозу ТПВ і освітлення МЗК». Вважає ці зміни такими, що суперечать вимогам «Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20 травня 2009 року. Вважає, що такий договір суперечить вимогам п. 2. ч. 1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як встановлення цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. Вказує, що зазначення в договорі «базовий тариф без додаткових послуг з вивозу ТПВ і освітлення МЗК» є спробою відповідача надати нечітку, незрозумілу або двозначну інформацію, що є необхідна для вибору, а відтак така діяльність відповідача згідно ч . 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є нечесною підприємницькою практикою, яка є заборонена та вводить його в оману, як споживача, стосовно ціни або способу розрахунку ціни. Стверджує, що 8 червня 2017 року ним (позивачем) скеровано відповідачу зауваження до договору, проте відповіді на таке звернення не отримано, тому, незважаючи на відсутність укладеного договору всупереч ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач самостійно визначив ціну своїх послуг і надсилає йому повідомлення на оплату житлово-комунальних послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено,що ЛКП «Магістральне» створене ухвалою Львівської міської ради №1440 від 13 червня 2002 року «Про створення Львівських комунальних підприємств на базі ЖЕК Франківського району» з метою надання житлово-комунальних послуг мешканцям Франківського району м.Львова.

Рішенням Львівської міської ради № 365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» ЛКП «Магістральне» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова.

Види послуг та порядок їх надання Львівськими комунальними підприємствами визначено рішенями Львівської міської ради: №68 від 18 лютого 2008 року, №1431 від 26 грудня 2008 року, №1651 від 26 листопада 2010 року, №561 від 31 січня 2011 року

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 травня 2016 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 8 листопада 2017 року № 933 вбачається, що за вказаною адресою відсутні зареєстровані особи.

У довідці з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію № 169 від 11 жовтня 2017 року зазначено, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3.

Встановлено, що у травні 2017 року, відповідач скерував позивачу Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 28 квітня 2017 року.

8 червня 2017 року позивач надіслав відповідачу зауваження до цього договору.

21 червня 2017 року за № 224 відповідач надав відповідь позивачу стосовно зауважень до Типового договору.

З долучених до матеріалів справи повідомлень на оплату житлово-комунальних послуг за березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень 2017 року вбачається, що такі формувалися відповідачем та скеровувалися позивачу до сплати.

Згідно Акту № 009 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів, складеного провідним спеціалістом Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області від 21 вересня 2017 року, внаслідок проведення позапланової перевірки діяльності ЛКП «Магістральне» за зверненням ОСОБА_2 щодо надання припису припинити нарахування оплати за послуги з утримання будинку і надсилання повідомлень без укладеного з ним договору, винесено припис ЛКП «Магістральне».

Згідно вказаного припису відповідача зобов»язано виконати вимоги та провести коригування тексту у частинах, зазначених в акті перевірки, викладених у тексті зауважень заявника, які стосуються механічних помилок тексту. Також зобов»язано ЛКП «Магістральне» на підставі наданих відповідних документів провести коригування структури тарифу з утримання будинку абоненту.

Встановлено, що позивач не подавав відповідачу жодних документів для проведення зазначеного коригування структури тарифу з утримання будинку.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків від спадкодавця до спадкоємців.

Згідно із ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що після отримання позивачем у спадщину квартири за адресою: АДРЕСА_1, він отримав і обов"язки щодо утримання цього майна.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов»язує.

Згідно із ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна лежить на власнику цього майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов»язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги.

Згідно із ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом, а Законом «Про житлово-комунальні послуги» не передбачена така підстава недійсності правочину, як недотримання письмової форми.

Є встановленим, що між сторонами фактично був укладений договір на надання житлово-комунальних послуг.

У правовій позиції Верховного Суду України, у справі 6-110 цс 12 зазначено, що свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Статті 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

На підставі встановленого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач, нараховуючи позивачу плату за житлово-комунальні послуги та надсилаючи повідомлення на оплату за житлово-комунальні послуги, діє відповідно до закону та в межах наданих йому повноважень.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді