Провадження № 2/263/193/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Астахової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 14 серпня 2017 року надійшла указана позовна заява ОСОБА_1 , яка уточнивши вимоги, просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь заборгованість у сумі 162 838 грн. 91 коп. та 7 197,52 доларів США, відповідно до курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду.

Вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 16 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі АКБ «Райффайзенбанк Україна») та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № СМ-SME 102/028/2006, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 120 доларів США. Дата остаточного повернення кредиту 16 серпня 2016 року. Того ж дня між АКБ «Райфайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № PM-SME 102/028/2006, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 14 квітня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк»), як правонаступником АКБ «Райффаййзенбанк України» та відповідачем укладений додатковий договір № 1 до указаного кредитного договору. 16 лютого 2010 року позивач придбала у відповідача Ѕ частини приміщення № НОМЕР_1 розташованого за АДРЕСА_2 : АДРЕСА_3 . Цього дня між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»), як правонаступником ЗАТ «ОТБ Банк», та відповідачем укладений додатковий договір № 2 до указаного кредитного договору.

16 лютого 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 1 від 16 лютого 2010 року до договору іпотеки № PM-SME 102/028/2006, за яким позивач зобов`язалася солідарно із ОСОБА_2 відповідати перед ПАТ «ОТП Банк» за виконання кредитних зобов`язань (п. 1.2 договору).

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим банк неодноразово направляв позивачу претензії з вимогами погасити заборгованість. У період з 12 червня 2012 року по 21 липня 20114 року ОСОБА_1 сплатила за кредитним договором № СМ-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року 7 197,52 доларів США та 42 838 грн. 91 коп.

08 листопада 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») укладений договір про відступлення права вимоги № 08/11/16, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» передало у повному обсязі, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняло у повному обсязі право вимоги за кредитним договором № СM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року, а саме: право вимоги виконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргових зобов`язань за указаним кредитним договором у розмірах, зазначених у Реєстрі боржників.

11 січня 2017 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» надіслало ОСОБА_1 повідомлення про існуючу заборгованість за кредитним договором № СM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року у розмірі 412 658 грн. 45 коп.

08 серпня 2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору № СM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року, відповідно до умов якої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як поручитель, зобов`язані сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 120 000 грн., а інша сума заборгованість у розмірі 292 658 грн. 45 коп. буде вважатися погашеною.

08 серпня 2017 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір про задоволення вимог кредитора за кредитним договором № СM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року, додатковим договором № 1 від 14 квітня 2009 року, додатковим договором № 1 від 16 лютого 2010 року, додатковою угодою від 08 серпня 2017 року до указаного кредитного договору, договором поруки № SR-SME 102/028/2006 від 16 лютого 2010 року.

Відповідно до цього договору ОСОБА_1 як поручитель взяла на себе зобов`язання сплатити кредитору указану заборгованість за кредитним договором у сумі 120 000 грн. до 09 серпня 2017 року, а інша сума заборгованості у розмірі 292 658 грн. 45 коп. буде вважатися погашеною. Відповідно до п. 4.11 даного договору, кредитор гарантував, що після повного та своєчасного виконання умов цього договору поручителем, не буде мати будь-яких претензій до позичальника та поручителя.

08 серпня 2017 року ОСОБА_1 виконала умови вказаного договору про задоволення вимог кредитора за кредитним договором та сплатила заборгованість у сумі 120 000 грн.

Відповідно до довідки від 08 серпня 2017 року № 0808/1, яка видана ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», станом на 08 серпня 2017 року у громадянки ОСОБА_1 заборгованість за договором поруки № SR-SME 102/028/2006 від 16 лютого 2010 року та за кредитним договором № СM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року погашена у повному обсязі, претензій щодо їх виконання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не має. Таким чином, ОСОБА_1 як поручитель виконала грошові зобов`язання за кредитним договором № СM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року. Після оплати указаної суми, нотаріусом знято обтяження з нежитлового приміщення за іпотекою, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 512, 553, 554, 556 ЦК України, після виконання ОСОБА_1 08 серпня 2017 року боргового зобов`язання за кредитним договором № СM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року, до неї перейшли усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі права кредитора у розмірі виконаного нею кредитного зобов`язання ОСОБА_2 .

У кредитному договорі дата остаточного повернення кредиту встановлена 16 серпня 2016 року. Оскільки відповідач не виконав свого зобов`язання, для реалізації закріпленого законом права вимагати від боржника ОСОБА_2 відновлення свого майнового стану, який зазнав змін у результаті виконання ОСОБА_1 обов`язку за боржника, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Отже, у період з 18 червня 2012 року по 21 липня 2014 року ОСОБА_1 сплатила за указаним кредитним договором 7 197,52 доларів США, що на день подачі позову за офіційним курсом гривні, встановленого Національним банком України (2 569,5711 грн. за 100 доларів США) складає 184 945 грн. 39 коп. та 42 838 грн. 91 коп. 08 серпня 2017 року ОСОБА_1 сплатила за кредитним договором 120 000 грн. Разом сума складає 347 784 грн. 30 коп., тому позивач і просила позовні вимоги задовольнити на указану суму (а. с. 190 193).

Не погоджуючись із заявленими вимогами, ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Резніченка В.О., 27 грудня 2018 року подав відзив на позов, який мотивований тим, що ОСОБА_1 почала сплачувати за кредитним договором у червні 2012 року. На цей період відповідачем ще не були порушені зобов`язання за основним договором кредиту, законності порядку пред`явлення вимоги поручителем, а також розміру самої суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням вимог ст. ст. 544, 626 ЦК України. Крім цього позивач у своїх вимогах не дає пояснень: «як і на підставі яких договорів вона придбала Ѕ частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ». Разом з тим відповідачу не зрозуміло: «чи усе нежитлове приміщення перебуває в іпотеці у ПАТ «ОТП Банк» чи 1/2 частини?». Також з позовної заяви не зрозуміло, що позивачем погашена заборгованість за все нежитлове приміщення. Таким чином, у позовних вимогах не зрозуміло, з яких підстав позивач погасила борг, попередньо не звернувшись до відповідача. У матеріалах справи не має підтверджень, що кредитори та позивач зверталися до відповідача. У зв`язку з викладеними обставинами, відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а. с. 197, 198).

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Сокольвяк О.С., 28 грудня 2018 року подано відповідь на відзив, який мотивований тим, що твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 почала сплачувати за кредитним договором у червні 2012 року, коли ОСОБА_2 ще не порушував зобов`язань перед банком, то відповідно до п. п. 3.6, 3.7 договору поруки № SR-SME 102/028/2006 від 16 лютого 2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», поручитель, у разі виконання ним боргових зобов`язань стає кредитором боржника відносно виконаної таким чином частини боргових зобов`язань. У разі виконання поручителем усіх боргових зобов`язань, кредитор зобов`язаний надати поручителю усі необхідні документи, що стосуються кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим банк неодноразово направляв ОСОБА_1 претензії з вимогами погасити заборгованість позивача, як поручителя ОСОБА_2 , вона сплачувала суми, зазначені у позові. Щодо твердження відповідача про ненадання ОСОБА_1 пояснень про порядок придбання нежитлового приміщення, яка його частина перебуває у заставі, то ця інформація не відноситься до предмету спору, оскільки ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не визнання права власності на зазначене нерухоме майно. Також ОСОБА_1 сплатила заборгованість саме за кредитним договором, а не за нерухоме майно. При цьому відповідачу було відомо, що ОСОБА_1 08 серпня 2017 року сплатила заборгованість за кредитним договором. Таким чином, усі зазначені у відзиві на позов пояснення, міркування та аргументи не дають підстав вважати, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані (а. с. 201).

Рух справи.

27 вересня 2017 року у справі ухвалено заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 162 838 грн. 91 коп. та 7 197,52 доларів США (а. с. 113 115).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 травня 2018 року прийнято до розгляду заяву адвоката Резніченка В.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення від 27 вересня 2017 року (а. с. 129).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2017 року скасованj та у справі призначено підготовче судове засідання (а. с. 147).

Згідно з протоколом повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 07 листопада 2018 року, у зв`язку із закінченням терміну повноважень головуючого судді у справі Хараджі Н.В., вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Музиці О.М. (а. с. 181).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2018 року головуючим суддею Музикою О.М. прийнято до свого провадження указану цивільну справу, її розгляд вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначені підготовчі судові засідання, роз`яснено сторонам їх право і строки на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень (а. с. 182).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду по суті (а. с. 194).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до судового розгляду по суті (а. с. 216).

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

У судових засіданнях представник позивача адвокат Сокольвяк О.С. позовні вимоги підтримував у повному обсязі, у подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача адвокат Резніченко В.О. у судових засіданнях проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, у подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У подальшому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом, у відповідності до положень ЦПК України, учасникам справи роз`яснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання за яким частково виконані поручителем ОСОБА_1 .

Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Так, 16 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № CM-SME 102/028/2006, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначені у частині № 1 цього договору, а позичальник приймає та зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договір відповідно до графіку повернення кредиту (а. с. 20 27).

Відповідно до частини 1 цього договору розмір кредиту становить 50 120 доларів США з цільовим використанням на придбання нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі сплатою 13 % річних та датою остаточного повернення 16 серпня 2016 року (а. с. 19).

Цього ж дня між АКБ «Райффайзенбанк України» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № PM-SME 102/028/2006, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., відповідно до умов якого предметом іпотеки за цим договором є нежитлове приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 161,4 кв. м у багатоквартирному житловому будинку А АДРЕСА_5 знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки. Даним договором іпотеки забезпечено виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 16 серпня 2006 року № CM-SME 102/028/200, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 (а. с. 27 33).

14 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CM-SME 102/028/2006, яким внесені зміни до процентної ставки та графік платежів викладений у новій редакції (а. с. 34, 35).

16 лютого 2010 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує (приймає у власність) Ѕ частини нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 161,4 кв. м, і сплачує за нього ціну, визначену цим договором. Відповідно до п. 2.1 цього договору ціна нерухомого майна, що купується покупцем за цим договором, становить 29 060 грн., які продавець одержав готівкою від покупця до підписання цього договору. У п. 1.5 цього договору указано, що нежиле приміщення є предметом іпотеки у ПАТ «ОТП Банк» за договором іпотеки № PM-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року та знаходиться під забороною. Такий продаж здійснюється за письмовою згодою ПАТ «ОТП Банк». У п. 5.2.6 цього договору сторони дійшли згоди про зобов`язання покупця укласти з ПАТ «ОТП Банк» додатковий договір до договору іпотеки від 16 серпня 2006 року, за яким передати в іпотеку указане нежиле приміщення (а. с. 36, 37).

Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки від 16 серпня 2006 року № PM-SME 102/028/2006, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., відповідно до умов якого сторони цього додаткового договору домовилися внести зміни і доповнення в договір іпотеки, а саме, зокрема, забезпечення указаним нежитловим приміщення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 16 серпня 2006 року № CM-SME 102/028/2006 (а. с. 7 12, 40 45).

Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № СМ-SME № 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року, предметом якого є зобов`язання позичальника здійснити (забезпечити здійснення ОСОБА_1 ) дії з надання банку оригіналів та нотаріально посвідчених копій правовстановлюючих документів на указане нерухоме майно, укласти з банком договір іпотеки та додатковий договір до діючого договору іпотеки, на умовах, що визначаються банком, укласти інші договори (а. с. 38, 39).

Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладений договір поруки № SR-SME 102/028/2006, відповідно до умов якого за цим договором поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ( ОСОБА_2 ) його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором (№ СМ-SME № 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року), в повному обсязі таких зобов`язань.

Відповідно до п. 1.2 цього договору, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Згідно з п. 2.1 договору поруки, визначено суть і строк боргових зобов`язань. Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого боржнику. Боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 16 серпня 2016 року; сплати процентів за користування кредитом. Боржник зобов`язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі; сплати пені за прострочення повернення кредиту та процентів.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки, на дату укладення цього договору розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 34666,91 доларів США.

Згідно з п. п. 3.6, 3.7 договору поруки, поручитель, у разі виконання ним боргових зобов`язань, стає кредитором боржника відносно виконаної таким чином частини боргових зобов`язань. У разі виконання поручителем усіх боргових зобов`язань боржника (в повному обсязі) відповідно до умов цього договору, кредитор зобов`язаний надати поручителю усі необхідні документи, що стосуються умов цього договору, кредитного договору та документів забезпечення (при обов`язковому дотриманні банківської таємниці відповідно до вимог чинного законодавства України) з метою максимального сприяння поручителю у здійсненні ним свого права регресу, передбаченого п. 3.6 цього договору. Згідно з цим договором, поручитель виконає свої зобов`язання незалежно від виконання боргових зобов`язань будь-ким з інших солідарних боржників (а. с. 47, 48).

Відповідно до платіжних доручень в іноземній валюті за призначенням платежу: поповнення поточного рахунку інш. фіз. особі резиденту для подальшого погашення кредиту ОСОБА_2 перед ПАТ «ОТП Банк», платником ОСОБА_1 , сплачено, а саме: платіжне доручення № 3209 від 18 червня 2012 року на суму 726 доларів США; платіжне доручення № 3239 від 16 липня 2012 року на суму 678 доларів США; платіжне доручення № 3272 від 16 серпня 2012 року на суму 698,05 доларів США (а. с. 49 51).

Згідно з описом операцій ПАТ «ОТП Банк» 01 квітня 2013 року відбулася сплата коштів ОСОБА_1 за указаним кредитним договором у розмірі 640,89 доларів США, шляхом їх списання з банківського рахунку; 17 травня 2013 року 644,98 доларів США; 26 червня 2013 року 653,34 доларів США; 26 липня 2013 року 628,60 доларів США; 28 серпня 2013 року 636,31 доларів США; 19 вересня 2013 року 629,78 доларів США; 15 жовтня 2013 року 619,03 доларів США; 29 листопада 2013 року 5 221 грн. (а. с. 52 56, 60).

Відповідно до платіжних доручень ОСОБА_1 сплачено за кредитним договором кошти, а саме: платіжне доручення № 1 від 23 січня 2014 року у розмірі 10 473,81 грн.; платіжне доручення № 1 від 27 березня 2014 року у розмірі 10 144 грн.; платіжне доручення № 1 у розмірі 7 000 грн.; платіжне доручення № 1 у розмірі 10 000 грн. (а. с. 57 59).

ПАТ «ОТП Банк» в адресу поручителя ОСОБА_1 28 березня 2013 року, 18 квітня 2013 року, 23 січня 2014 року 27 березня 2014 року, 22 квітня 2014 року направляло вимогу про необхідність сплати заборгованості за указаним кредитним договором (а. с. 61 65).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 08 листопада 2016 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., банк відступив, а фінансова компанія прийняла право вимоги за кредитними договорами, договорами поруки та іпотеки, у тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 , договором поруки, укладеним із ОСОБА_1 та відповідно договором іпотеки (а. с. 66 71).

11 січня 2017 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в адресу ОСОБА_1 направило повідомлення про наявність заборгованості за указаним кредитним договором у розмірі 412 658 грн. 45 коп. та необхідність її погашення (а. с. 72).

08 серпня 2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ОСОБА_2 укладена додаткова угоду до кредитного договору № СМ-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що позичальник зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість за кредитним договором у сумі 120 000 грн. до 09 серпня 2017 року, а решта заборгованості у сумі 292 658,45 грн. вважається погашеною (а. с. 73, 74).

Цього ж дня між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір про задоволення вимог кредитора за кредитним договором № СМ-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року, відповідно до умов якого сторони домовилися, що поручитель ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити кредитору заборгованість за указаним кредитним договором та додатковою угодою до нього від 08 серпня 2017 року у сумі 120 000 грн. до 09 серпня 2017 року, а решта заборгованості у сумі 292 658,45 грн. вважається погашеною (а. с. 75, 76).

Цього ж дня, відповідно до квитанцій № № 1, 2, 3 ОСОБА_1 сплатила 120 000 грн. на виконання умов договору від 08 серпня 2017 року про задоволення вимог кредитора за кредитним договором № СМ-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року (а. с. 77).

Відповідно до довідки від 08 серпня 2017 року № 0808/1, виданої ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», за змістом якої станом на 08 серпня 2017 року у ОСОБА_1 заборгованість за договором поруки № SR-SME 102/028/2006 від 16 лютого 2010 року за кредитним договором № СМ-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року погашена у повному обсязі, претензій щодо їх виконання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не має (а. с. 78).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 серпня 2017 року № 94425821, виконаного ОСОБА_3 .С., нежитлове приміщення АДРЕСА_6 на праві спільної часткової приватної власності належить: Ѕ частини ОСОБА_1 , Ѕ частини ОСОБА_2 ; 16 лютого 2010 року зареєстрована заборона на нерухоме майно, обтяжувач ПАТ «ОТП Банк», тип обтяження іпотека (а. с. 14 16).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08 серпня 2017 року № 93969793, сформованого приватним нотаріусом Швець Р.О., обтяження на нежитлове приміщення АДРЕСА_6 припинене 08 серпня 2017 року на підставі заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а. с. 17, 18).

Оцінка доказів.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. При цьому судом вони перевірені з наявних у сторони позивача оригіналів.

Стороною відповідача не заперечувався факт сплати заявленої суми ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року.

Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що позивач як поручитель на указану суму виконала зобов`язання за відповідача як боржника.

Мотиви суду.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Поняття зобов`язання міститься у статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавець розмежовує поняття кредитного договору, під яким розуміється оформлена письмово домовленість сторін про надання коштів у борг на певний період на визначених умовах, і кредитне зобов`язання, згідно з яким боржник зобов`язується повернути отримані кошти у визначений строк, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку.

З огляду на таке не є тотожними за змістом застосовані у статтях 509 і 1054 ЦК України поняття «кредитодавець» і «кредитор», оскільки кредитордавцем є фінансова установа (банк) - сторона договору, а кредитором - особа, що має право вимагати від боржника виконання його обов`язку щодо повернення кредитних коштів.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (статті 553, 556 ЦК України).

Про те, що виконання обов`язку боржника поручителем є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні, також зазначено у статті 512 ЦК України.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Вказані норми закріплюють право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов`язку за боржника.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що виконання поручителем обов`язку боржника має наслідком перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні зі сплати коштів, а не усіх прав кредитодавця як сторони кредитного договору із подальшим продовженням його дії. При цьому поручитель, який виконав обов`язок боржника, набуває права вимоги до нього у межах сплаченої суми заборгованості.

Відповідне правило закріплене також пунктом 3.6 укладеного з позивачем договору поруки, у якому зазначено, що поручитель, у разі виконання ним боргових зобов`язань, стає кредитором боржника відносно виконаної ним таким чином частини боргових зобов`язань.

Частина перша статті 556 ЦК України передбачає, що після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.

Оскільки ОСОБА_1 , як поручитель, за ОСОБА_2 , як боржника, виконала зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим порукою, у розмірі 162 838 грн. 91 коп. та 7 197,52 доларів США, банком прийнято таке виконання грошового зобов`язання як повне його виконання, кредитором видано довідку про відсутність обов`язків за указаним кредитним договором, у тому числі і у ОСОБА_1 , а також видано документи, які підтверджують обов`язок боржника, тому до неї перейшло право кредитора у зобов`язанні у межах сплаченої суми, тобто у межах 162 838 грн. 91 коп. та 7 197,52 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_1 , яка погасила заборгованість позичальника перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за кредитним договором № СМ-SME 102/028/2006 від 16 серпня 2006 року у загальній сумі 162 838 грн. 91 коп. та 7 197,52 доларів США, набула права вимоги до ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вимоги позову ґрунтуються як на законі, так і дійсних обставинах справи.

Судом не приймаються аргументи сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 почала сплачувати за кредитним договором до виникнення заборгованості як підстава для відмови у позові.

Так, згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

З огляду на викладене поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України)

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що поручитель, який набув поряд із боржником солідарних обов`язків, також набуває і відповідні права, які не обмежують його в діях на погашення поточної сплати тіла кредиту за кредитним договором, а так само у більшому її розмірі, які реалізовуються ним з метою усунення застосування до нього можливих заходів при порушенні грошового зобов`язання.

Щодо доводів відповідача про підстави набуття права власності на Ѕ частини нежитлового приміщення ОСОБА_1 , яке є предметом іпотеки, то у матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу, який саме підписаний відповідачем ОСОБА_2 , що і свідчить про реалізацію ним свого права на відчуження частини цього нерухомого майна. При цьому предметом спору є саме стягнення заборгованості, яку сплатив поручитель замість кредитора, а не нерухоме майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 477 грн. 85 коп., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. , 509, 512, 514, 526, 553, 554, 555, 556, 626, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року № СМ-SME 102/028/2006 у сумі 162 838 (сто шістдесят дві тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 91 коп. та 7 197 (сім тисяч сто дев`яносто сім) доларів 52 центи США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 13 вересня 2019 рок 24 грн. 83 коп. за 1 долар США становить 178 714 (сто сімдесят вісім тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 477 (три тисячі чотириста сімдесят сім гривень) грн. 85 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлений 17 вересня 2019 року.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 .

Суддя О.М.Музика