Справа № 445/2316/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/1364/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобомцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Золочівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні його 18.04.2016 року з посади директора Золочівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» по день проведення з ним фактичного розрахунку 06.12.2016 року в розмірі 41822 грн. 60 коп., 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2986 витрат на правову допомогу та 1102 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 10.07.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що його було звільнено 18.04.2016 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, однак, у день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість по якій становила 11797 грн. 21 коп., яку йому було виплачено лише через сім місяців 06.12.2016 року.

Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у непроведенні з ним повного розрахунку при звільненні, оскільки, будучи на посаді директора названого підприємства, в день звільнення 18.04.2016 року він фізично не міг провести собі виплату заробітної плати, оскільки для ознайомлення з наказом їздив у м.Львів, а на наступний день він вже не мав для цього повноважень.

Крім того, апелянт зазначає, що в день його звільнення на рахунку підприємства вже не було грошових коштів для виплати йому заробітної плати, оскільки він провів розрахунок по заробітній платі із звільненими раніше працівниками підприємства.

В судове засідання учасники справи не зявились, їх явку до суду не було визнано обовязковою, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені (а.с.216, 218), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України,датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.04.2019 року, є дата складення повного судового рішення 10.04.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 11.11.2013 року по 18.04.2016 року позивач ОСОБА_2 працював на посаді директора Золочівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс»(а.с.5-6).

Наказом генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» №12-д від 15.04.2016 року (а.с.7) позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з 18.04.2016 року.

Пунктом 4 цього наказу, на посаду директора Золочівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс»з 19.04.2016 року прийнято ОСОБА_3

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю №7 за квітень 2016 року (а.с.10), на момент звільнення позивача з роботи йому було нараховано 14654 грн. 92 коп., а до видачі підлягало 11797 грн. 21 коп.

Згідно з довідкою відповідача (а.с.213), яку підприємство надало на вимогу апеляційного суду, заборгованість по заробітній платі позивача на дату звільнення становила 14087 грн. 83 коп.

Згідно з довідкою відповідача (а.с.212,223), підтвердженою фіскальними чеками (а.с.221-222), повний розрахунок з позивачем було проведено 05.12.2016 року.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вини підприємства у невиплаті належних позивачеві в день звільнення сум немає, оскільки позивач, виконуючи обовязки директора та маючи для цього достатні повноваження, зумисне спрямував наявні на рахунку підприємства кошти на інші цілі, ніж виплату собі заробітної плати.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки надані відповідачем письмові докази, зокрема, платіжне доручення №57 від 18.04.2016 року про перерахування Золочівським ДЛГП «Галсільліс» на рахунок ТОВ «Технопротект Плюс» коштів в сумі 50621 грн. (а.с.67) та звіт про державний фінансовий аудит діяльності підприємства за 2012 2016 роки (а.с.105-108), яким встановлено факт незаконного вилучення з обороту обігових коштів та зменшення прибутковості підприємства в сумі 50621 грн., не можуть бути доказами на підтвердження відсутності вини підприємства у не проведенні з позивачем повного розрахунку в день звільнення, оскільки шкода, завдана підприємству його працівником, відшкодовується у встановленому законом порядку.

Отже, з урахуванням того, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було, розмір заборгованості по заробітній платі не оспорюється відповідачем (відсутній спір про розмір належних звільненому працівникові сум), тому в силу наведених вище норм ст.ст.116, 117 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.04.2016 року по 05.12.2016 року.

За загальним правилом пункту 2 (абзаци 3, 4) Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

З наданої апеляційному суду довідки про заробітну плату позивача за два останні відпрацьовані місяці, які передували даті звільнення позивача з роботи (а.с.220), встановлено, що за лютий 2016 року позивач отримав заробітну плату в розмірі 5691 грн., а за березень 2016 року 5691 грн.

Враховуючи кількість робочих днів у лютому (21) та у березні (22) 2016 року, середньоденна заробітна плата позивача у ці місяці становила 264 грн. 70 коп. ((5691 грн.+ 5691 грн.):43 р.д.).

Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 18.04.2016 року по 05.12.2016 року у відповідності до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» становить 158, а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача за вказаний вище період, становить 41822 грн. 60 коп.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За загальним правилом статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вказані вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, а тому правових підстав для її відшкодування немає.

Таким чином, з наведених вище мотивів та підстав оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, лише в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

У звязку із задоволенням лише однієї вимоги позивача, з відповідача підлягає стягненню у користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений за цю вимогу при поданні позовної заяви, та судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу по цій вимозі, в розмірі 826 грн. 80 коп., і, відповідно половина понесених позивачем і документально підтверджених (а.с.11-13а, 27-29) витрат на правничу допомогу в розмірі 1493 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 липня 2018 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Золочівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» (Львівська область, Золочівський район, вул. Кривоноса, 3, ) у користь ОСОБА_2 (Івано-Франківська область, м.Долина, проспект Незалежності, 19А/75, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 41822 гривень 60 копійок.

В задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Золочівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» (Львівська область, Золочівський район, вул.Кривоноса, 3, ) у користь ОСОБА_2 (Івано-Франківська область, м.Долина, проспект Незалежності, 19А/75, РНОКПП НОМЕР_1)судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1378 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 1493 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_4