ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №576/2108/18

Номер провадження 22-ц/816/2215/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2019 року в складі судді Сапона О.В., ухваленого у м. Глухів, повне судове рішення складено - 04 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2018 року, ОСОБА_1 просила: визнати самочинно збудовані прибудову до квартири АДРЕСА_2 та гараж незаконними та зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати їх за власні кошти.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач є співвласником суміжної квартири НОМЕР_1. В 2010 році відповідач здійснив добудову до своєї квартири, прибудувавши будівлю до її веранди. Внаслідок чого вона позбавлена можливості нормального огляду свого подвір'я, а також не може мати вікно у своїй веранді, щоб туди потрапляло сонячне світло. Крім того, внаслідок здійсненої прибудови, позивач позбавлена можливості під'їзду транспорту до своєї квартири. Також відповідач без всякої дозвільної документації, самовільно побудував на подвір'ї їх будинку гараж, який також заважає нормальному під'їзду транспорту до її квартири.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати прибудову до квартири АДРЕСА_2, привівши квартиру в її первинний стан відповідно до плану забудови.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 352,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволення вимог позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки на якій розташоване спірна будівля, тому не має права на звернення до суду з позовом. Вказує, що прибудову було зроблено ще в 2010 році, однак до цього часу будь-яких претензій заявлено не було, тому позивачем було пропущено строк позовної давності. Вказує, що ним було отримано висновок відповідних служб міста щодо можливості реконструкції з розширенням житлової площі його квартири. Зазначає, що позивач пропонувала йому сплатити грошові кошти за надання згоди на узаконення його прибудови, однак запропонована сума коштів не влаштувала її, а посилання позивача про перешкоди у користуванні її власністю не підтверджені належними доказами.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідач до суду не прибув, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чино завчасно

Позивач просила рішення залишити без змін і пояснила, що у 2017 році відповідач почав добудовувати ще веранду, внаслідок чого проїзд між добудовою та парканом не дозволяє машині проїхати до її подвір'я для розгрузки дров, тому вона звернулася до управління, де їй повідомили про самочинне будівництво відповідачем добудови до квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що на час здійснення добудови квартири, у відповідача була відсутня проектно-дозвільна документація, вона здійснена всупереч вимогам чинного законодавства, порушує права позивача, оскільки остання позбавлена можливості під'їзду до своєї квартири, а також нормального доступу сонячного світла до свого житла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, а відповідач є власником суміжної квартири АДРЕСА_4. Ці квартири розташовані в одноповерховому багатоквартирному будинку за вказаною вище адресою на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Глухова (а.с. 7, 8, 40).

Відповідно до листа Глухівської міської ради від 26.10.2017 року міською радою за результатами виїзду на місце встановлено факт незаконного будівництва ОСОБА_3, проведено пояснювальну роботу про відповідальність у випадку незаконного будівництва, з ОСОБА_3 на місці погоджено питання щодо організації під'їзду, згідно технічної документації 1995 року під'їзд до квартири ОСОБА_1 відсутній (а.с. 11, 12).

Згідно відповіді Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 07.05.2018 року, адресованої ОСОБА_1, за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_2 самочинно в 2010 році прибудував прибудову до своєї квартири без проектної документації, без документа, що дає право на виконання будівельних робіт, чим порушив абз. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», абз. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» (а.с. 15).

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; ЦК України; законами України: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про пожежну безпеку», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини»; Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року № 103, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.07.2011 року за № 902/19640.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Щодо застосування позовної давності, то апеляційний суд визнає правильними висновки місцевого суду проте, що у жовтні 2017 року, коли відповідач звернулась до контролюючих органів місцевого самоврядування через те, що відповідач продовжив самочинно будівництво до квартири ще веранду, внаслідок чого виникли перешкоди у позивача у користування своєю власністю - квартирою №4, на час надходження до суду позову визначена позовна давність встановлена ст.257 ЦК України ще не сплинула, а тому відсутні підстави для її застосування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі "Азюковська проти України" ( заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому відповідно ч.6 ст. 19 ЦПК України апеляційний суд визнає її малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко