ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1202/18 Номер провадження 22-ц/814/536/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"

на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що 18.05.2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №010/82/0005/56443. В подальшому, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір про відступлення права вимоги. 25.04.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги №20170425.

Зазначають, що, відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №20170425 від 25.04.2017 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 24731,55 грн., що є основною сумою боргу. З моменту отримання права вимоги від відповідача, з 25.04.2017 року, позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Оскільки відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором №010/82/0005/56443 від 18.05.2006, має непогашену заборгованість, що становить 24731,55 грн., прохали стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що оригінал Договору відступлення права вимоги №114/33 від 25.04.2017 року, разом з додатками до нього знаходяться безпосередньо у сторін договору - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ», а тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало можливості надати до суду першої інстанції ні оригіналу, ні належним чином засвідченої копії Договору відступлення права вимоги №114/33 від 25.04.2017 року та прохали долучити до матеріалів справи його ксерокопію, додану до апеляційної скарги.

Вважають, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги повідомлення за вих. №001768579 від 12.05.2017 року, яким підтверджено факт переходу права грошової вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «КІБ» та від АТ «КІБ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» по кредитному договору №010/82/0005/56443 від 19.05.2006 року.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.05.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №010/82/0005/56443 (а.с.4).

Також, до матеріалів справи додано Договір відступлення права вимоги №20170425 від 25.04.2017 року, що укладений між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»(а.с.24-25).

Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20170425 від 25.04.2017 року, ТОВ «ФК «Європейськка агенція з повернення боргів» отримало право вимоги від кредитора ПАТ «КІБ» щодо боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №010/82/0005/56443, сума заборгованості за основною сумою боргу склала - 24731,55 грн. (а.с.26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено набуття ним права грошової вимоги від первісного кредитора, за кредитним договором №010/82/0005/56443, укладеним 18.05.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2, оскільки суду не надано Договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк».

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, матеріалами справи установлено, що 18.05.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №010/82/0005/56443 (а.с.4), зобов'язання за яким позивальник належним чином не виконувала у зв'язку з чим утворилась заборгованість у загальній сумі - 24731,55 грн.

В подальшому, між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20170425 від 25.04.2017 року, згідно якого ТОВ «ФК «Європейськка агенція з повернення боргів» отримало право вимоги від кредитора ПАТ «КІБ» щодо боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №010/82/0005/56443 від 18.05.2006 року.

Проте, як установлено, матеріали справи не містять первинних документів - відповідного договору на підтвердження дійсності факту переходу права вимоги за кредитним договором №010/82/0005/56443 від 18.05.2006 року, боржник ОСОБА_2, від первісного кредитора - АППБ «Аваль» (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Наведене ставить під сумнів, за відсутності належних та допустимих доказів, факт наявності дійсного права позивача на вимогу до ОСОБА_2 по кредитному договору №010/82/0005/56443 від 18.05.2006 року.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відтак, оскільки позивачем в суді першої інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до ОСОБА_2 по кредитному договору №010/82/0005/56443 від 18.05.2006 року, за відсутності належного підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора АППБ «Аваль» (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», місцевим судом було правомірно відмовлено у задоволенні даного позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оригінал Договору відступлення права вимоги №114/33 від 25.04.2017 року, разом з додатками до нього знаходяться безпосередньо у сторін договору - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ», а тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало можливості надати до суду першої інстанції ні оригіналу, ні належним чином засвідченої копії даного Договору, при цьому, додає до апеляційної скарги його ксерокопію, колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки позивач, діючи в межах своїх повноважень, процесуальних прав та обов'язків, належним чином не обґрунтував вимоги позовної заяви, не надавши належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в ній обставин, то місцевий суд правомірно відмовив в задоволенні даного позову.

Долучення до апеляційної скарги копії Договору відступлення права вимоги №114/33 від 25.04.2017 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ», колегія суддів до уваги не приймає та не розглядає в передбаченому законом порядку, з урахуванням вимог ч.3 ст.367 ЦПК України, оскільки позивачем в жодній мірі не обґрунтовано на підставі належних та допустимих доказів неможливість надання даного договору, як доказу на підтвердження правомірності позовних вимог, безпосередньо до суду першої інстанції, в передбаченому процесуальним законом порядку.

Окрім того, копія договору не засвідчена на предмет відповідності її оригіналу документа та до неї не додано Додатків, передбачених пунктом 9 Договору, зокрема, Реєстру Боржників, який би підтверджував передачу Новому Кредитору (ПАТ «КІБ), належні Первісному Кредитору («ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі, у т.ч. до відповідача по справі ОСОБА_2 на суму 24731,55 грн. Не додано також і повідомлення боржника про відступлення права вимоги тощо.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги повідомлення за вих. №001768579 від 12.05.2017 року, яким підтверджено факт переходу права грошової вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «КІБ» та від АТ «КІБ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» по кредитному договору №010/82/0005/56443 від 19.05.2006 року (зазначена дата не відповідає дійсній даті договору), колегія суддів вважає безпідставним, оскілки, відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак, суд вважає, що належним та допустимим доказом на підтвердження дійсної наявності у позивача права вимоги до ОСОБА_2 по кредитному договору №010/82/0005/56443 від 18.05.2006 року, є саме відповідний договір про перехід такого права з додатками до нього, насамперед, Реєстром Боржників.

Окрім того, у даному повідомленні за вих. №001768579 від 12.05.2017 року, зазначено про перехід до позивача права вимоги до ОСОБА_2 по кредитному договору від 19.05.2006 року, який не є об'єктом даного судового розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів»,- залишити без задоволення.

Заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова