Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4411/18 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 31 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 285/4411/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Мозговим В.Б. у м. Новоград-Волинському

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому просили визнати діяльність кобили/коня, прив`язаного біля автомобільної дороги Київ-Чоп, без належного нагляду за ним зі сторони власника ОСОБА_3 , такою, що створила джерело підвищеної небезпеки для життя і здоров`я позивачів та їх сина ОСОБА_4 в результаті ДТП; стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану в результаті ДТП матеріальну шкоду в розмірі 121 046,99 грн., що полягає у витратах понесених ним на лікування дружини ОСОБА_2 , моральну шкоду завдану смертю сина ОСОБА_4 в розмірі 500 000 грн. та 15 000 грн. моральної шкоди за заподіяння йому легких тілесних ушкоджень; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 на відшкодування заподіяної моральної шкоди смертю сина ОСОБА_5 500 000 грн. та 200 000 грн. моральної шкоди внаслідок отримання нею під час ДТП тяжких тілесних ушкоджень.

На обґрунтування даного позову зазначили, що 11.11.2016 р. вони разом з сином ОСОБА_5 , який перебував за кермом автомобіля TOYOTA Auris, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп (244 км + 146м) в темну пору доби здійснили наїзд на коня, який раптово вибіг на проїзну частину дороги, після чого автомобіль з`їхав у кювет та врізався в дерево. Внаслідок даної ДТП позивач ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження, позивачка ОСОБА_2 - тяжкі тілесні ушкодження, а їх син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. від отриманих травм помер у лікарні. В результаті ДТП позивачам заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у понесених ними витратах на лікування та моральна шкода, яка полягає у тяжких душевних стражданнях внаслідок загибелі єдиного сина та в отриманні ними тілесних ушкоджень.

З урахуванням вищевикладеного та посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_3 являється власником коня, залишила його на узбіччі біля автодороги без належного догляду, а також те, що в даному випадку кінь є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки характеризувався як буйний, просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просять рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовують тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не надав доводам та доказам позивачів належної правової оцінки, помилково дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог. При цьому зазначають, що факт спричинення твариною ДТП, яка потягла за собою смерть сина позивачів та призвело до отримання ними тілесних ушкоджень, стався через відсутність належного контролю за твариною, яка була буйною, зі сторони власника ОСОБА_3 При цьому відповідач залишила коня без догляду, не вчинила всіх необхідних заходів щоб тварина не змогла втекти та бігти в сторону проїзної частини дороги. Вважають, що в даній ситуації кінь є джерелом підвищеної небезпеки, а тому власник даної тварини - відповідач ОСОБА_3 , повинна понести цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила апеляційну скаргу позивачів відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог.

В судовому засіданні позивачі та представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник просилили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 11 листопада 2016 року позивачі, будучи пасажирами автомобіля TOYOTA Auris, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував їх син ОСОБА_5 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп (244 км + 146м) в темну пору доби здійснили наїзд на коня, власником якого є відповідач ОСОБА_3 , який раптово вибіг на проїзну частину дороги, після чого автомобіль з`їхав у кювет та врізався в дерево. Внаслідок даної ДТП позивач ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження, позивачка ОСОБА_2 - тяжкі тілесні ушкодження, а їх син ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер у лікарні.

За даним фактом було порушено кримінальне провадження №0001881 за ст.291, ч. 1 ст.115 КК України.

09 травня 2017 року постановою старшого слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області майора поліції Мельничука П.Г., яка не оскаржувалась позивачами, дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в даному діянні складу кримінальних правопорушень. Також досудовим слідством було встановлено, що ОСОБА_7 не вчиняла будь-яких дій спрямованих на порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух та не є суб`єктом даного кримінального правопорушення, в її діях відсутній склад кримінального правопорушення через те, що кобила сама відірвала ланцюг та вибігла на автодорогу, яку ніхто не поганяв, без гужової повозки, була прив`язана власником за 200 м від краю автодороги, що вказує на те, що власник кобили виконала усі дії, з метою унеможливлення вибігу тварини на автодорогу (а.с.29-31).

Відмовляючи у задоволенні позову через безпідставність вимог суд першої інстанції виходив з того, що кінь не є джерелом підвищеної небезпеки, а досліджені під час судового розгляду докази не доводять, що шкода позивачам заподіяна з вини відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа, яка володіє та використовує транспортний засіб, відповідає за заподіяну шкоду й за відсутності вини, єдиним виключенням із загального правила є доведеність цією особою заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у той час як правила статті 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Звертаючись до суду з позовом, Зеленські на обґрунтування вимог зазначили, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідачки, яка не забезпечила належний догляд за конем, який є джерелом підвищеної небезпеки, що призвело до отримання ними тілесних ушкоджень та смерті сина.

Заперечуючи проти вимог позивачів, відповідач вказувала, що з її боку не було допущено порушень правил, оскільки кінь був прив`язаний ланцюгом за 200 метрів від дороги, де завжди випасався, а чому він відірвався вона не знає.

Так, згідно пункту 7.7 Правил дорожнього руху особам, що керують гужовим транспортом і погоничам тварин забороняється:

а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;

ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

Відмовляючи у задоволені позову та не покладаючи обов`язок на відповідача ОСОБА_3 по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок зіткнення автомобіля та коня, суд першої інстанції правильно виходив з того, що для покладання такої відповідальності на підставі статті 1166 ЦК України потрібно встановити вину та причинний зв`язок між діями або бездіяльністю заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.

Разом з тим, під час розгляду справи не встановлено фактів залишення ОСОБА_3 коня на смузі відводи без нагляду, його випасання чи перегону через проїзну частину у забороненому місці та неналежному догляді. Крім того, зазначених фактів не встановлено і під час досудового розслідування, про що свідчить постанова про закриття кримінального провадження.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тілесні ушкодження, які були заподіяні позивачам та смерть їхнього сина, не були заподіяні джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки не можна вважати домашніх (свійських) тварин, зокрема коня.

Оскільки відповідач довела, що шкода позивачам заподіяна не з її вини, тому суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав відповідно до положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди позивачам.

Як визначено ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду стороною позивачів не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий Судді