Справа № 466/5187/18 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/872/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м.Львів

Справа № 466/5187/18

Провадження № 22-ц/811/872/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова, постановлену у м.Львові 5 липня 2018 року (суддя Свірідова В.В.)

у справі

за заявою Юркевич Лілії Володимирівни, заінтересована особа Боднар Ігор Іванович про видачу обмежувального припису,-

встановив:

4 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього обов'язки: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців та заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за зазначеною адресою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 5 липня 2018 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд порушує її право на доступ до правосуддя та захист прав у суді відповідно до закону. Вказує, що на час постановлення ухвали не було вчинено жодних слідчих дій та не оголошено про підозру ОСОБА_3 Підстав для застосування судом ч.10 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд не мав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає випадки, за яких перелік заходів та порядок їх застосування визначаються нормами КК та КПК України. Оскільки у даному випадку щодо ОСОБА_3. наявне кримінальне провадження за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст. 125 КК України - нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за місцем проживання, питання застосування заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладення на нього певних обов'язків не може вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд вказав, що таке питання необхідно вирішувати за нормами КК України та КПК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 зазначеної норми в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми Глави 13 Розділу IV ЦПК України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинності 7 січня 2018 року.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст. 1 Закону).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд посилався на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст 186 ЦПК У№країни справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, зазначив, що згідно із ч. 10 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв'язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов'язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов'язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України. Суд прийшов до висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з цим виходячи з наступного.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» набрав чинності з 7 січня 2018 року.

Норми Закону України «Про внесення змін до КК України та КПК України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 6 грудня 2017 року набули чинності 11 січня 2019 року, крім змін до статті 67 КК України, які набули чинності з 12 січня 2018 року.

Згідно із ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов»язаного з домашнім насильством, одночасно із призначенням покарання, не пов»язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.

Встановлено, що ОСОБА_2. звернулася з заявою про видачу обмежувального припису стосовно її чоловіка ОСОБА_3 на строк 6 місяців із заборонами відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у зв»язку із тим, що відносно неї вчиняється насильство протягом 25 років. Заявник посилалася на норми цивільного процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону.

Враховуючи встановлене, суд прийшов до висновку про підставність апеляційної скарги. У зв»язку з цим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 350-1, 350-2, 350-3, 350-6, 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381- 384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 5 липня 2018 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Постанова підписана 7 лютого 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді