Ухвала

Іменем України

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 209/3327/16-ц

провадження № 61-8895ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не подано більшої частини доказів, витребуваних на підставі ухвали суду від 30 березня

2017 року, які є необхідними для вирішення спору, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ПАТ «Укрсоцбанк» оскаржило її в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та, направляючи справу до цього ж суду для продовження розгляду, апеляційний суд виходив із того, що банк скористався правом звернення до суду за захистом свого порушеного права, та враховуючи надану ним заяву про розгляд справи без участі його представника, цілком обґрунтовано розраховувало на розгляд справи за його позовом на підставі наданих доказів.

У касаційній скарзі, поданій 26 квітня 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року та залишити в силі ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що не подання доказів позивачем, які за клопотанням відповідача були витребувані судом, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду незалежно від наявності у судовій справі заяви позивача про розгляд судової справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (пункт 2 частина четверта статті 394 ЦПК України).

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ЦПК України).

Згідно частин четвертої, сьомої статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів, суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 84 ЦПК України встановлено порядок витребування доказів.

Відповідно до частин першої, третьої сьомої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Згідно частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Тобто, вказана норма встановлює декілька альтернативних варіантів дій суду у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів, при цьому, якщо такі докази не подано саме з неповажних причин або без повідомлення причин. Крім того, зі змісту вказаної статті вбачається, що суд враховує, яке значення мають ці докази для справи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Згідно частини другої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки банк скористався своїм правом звернення до суду за захистом свого порушеного права, та враховуючи надану ним заяву про розгляд справи без участі його представника, цілком обґрунтовано розраховував на розгляд справи за його позовом на підставі наданих доказів.

Правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що ухвала суду першої інстанції не містить належних обґрунтувань неможливості ухвалення судового рішення по суті заявлених вимог без витребуваних судом доказів, за наявності інших наданих доказів учасниками справи. Залишення позову без розгляду у даному випадку не є адекватною альтернативою із визначених частиною десятою статті 84 ЦПК України зважаючи на значення витребуваних доказів для справи.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 03 квітня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська