Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 380/1750/16-ц

провадження № 61-25159св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - ОСОБА_2 ,

відповідач 2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року у складі судді Косович Т. П. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Олійника В. І., Коцюрби О.П., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини будинку та витребування її з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що він разом з ОСОБА_2 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі від 1976 року до 2000 року, в 1998 році побудували будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 252,8 кв. м.

Відповідно до рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року вищевказане домоволодіння визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідно визнано за ним (позивачем) право власності на 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року вищевказане рішення Тетіївського районного суду Київської області залишено в силі.

У вересні 2016 року він вирішив провести державну реєстрацію права власності на належну йому 1/2 частини спірного житлового будинку, проте рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Тетіївської районної державної адміністрації від 13 вересня 2016 року йому відмовлено у державній реєстрації його права з тих підстав, що заявлене право вже зареєстровано за іншою особою.

Із інформації з Державного реєстру речових прав позивачу стало відомо, що 22 серпня 2016 року вищевказане домоволодіння в цілому було перереєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору задоволення вимог іпотекодержателя від 20 серпня 2016 року, із якою він жодних правочинів не укладав та не має зобов`язань за іпотекою, а тому вважав, що реєстрація за нею домоволодіння в цілому, у тому числі і належної йому 1/2 частини домоволодіння створює йому, як власнику, перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому він бажає, виділити в натурі належну йому частку спірного домоволодіння.

Просив визнати недійсним договір задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 20 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. за реєстровим номером 2708 в частині відчуження ОСОБА_3 належної йому 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити йому в натурі 1/2 частини вищевказаного домоволодіння та стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати по справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя серія та номер 2708 виданий 20 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. в частині відчуження ОСОБА_3 належної ОСОБА_1 1/2 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 , 60/100 частини одноквартирного (садибного) житлового будинку з цокольним поверхом, а саме: кімнату 1-4 , площею 8,3 кв. м, кімнату 1-5, площею 4,9 кв. м, кімнату 1-6, площею 27.2 кв. м, кімнату 1-7, площею 13,6 кв. м та кімнату 1-8, площею 8,7 кв. м, що складає 62,7 кв. м вартістю 98 497, 00 грн, частину веранди 1 площею 16,0 кв. м, вартістю 23 021, 00 грн, частину цокольного поверху «А/ц» приміщення IV площею 61,2 кв. м вартістю 96 140, 00 грн, погріб літ. «А/п», вартістю 42 511, 00 грн, всього на суму 260 169 грн.

Роботи по закриттю дверних отворів у цокольному поверсі між приміщеннями III- IV, а також в житловому будинку між кімнатами 1-4 та 1-2, між кімнатами 1-4 та 1-3 та з облаштування перегородки у веранді літ «А» ( кімната 1) покласти на ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що на момент укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 серпня 2016 року ОСОБА_2 не була єдиним власником спірного домоволодіння, так як рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року визнано домоволодіння в АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано за кожним із них по 1/2 частині вказаного домоволодіння, тобто вона не мала права розпоряджатися майном, яке їй не належить, а тому договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 серпня 2016 року в частині відчуження ОСОБА_3 належної ОСОБА_1 1/2 частини домоволодіння недійсний.

Крім того, суди дійшли висновку, що наявні підстави, передбачені статтями 370, 372 ЦК України для виділення часток сторонам у справі у спірному домоволодінні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в справі № 380/1750/16-ц, витребувано її з Тетіївського районного суду Київської області та зупинено виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року справу № 380/1750/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу № 380/1750/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовано статті 203, 215 ЦК України відповідно до яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, встановлених статтею 203 ЦК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 1976 року до 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого вони почали будівництво будинку по АДРЕСА_1 , яке закінчили в 1998 році.

Відповідно до рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року вищевказане домоволодіння визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідно визнано за позивачем право власності на 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року вищевказане рішення Тетіївського районного суду Київської області залишено в силі.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Тетіївської районної державної адміністрації від 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації його права на належну йому 1/2 частини домоволодіння в АДРЕСА_1 з тих підстав, що заявлене право вже зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору задоволення вимог іпотекодержателя від 20 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. і зареєстрованого в реєстрі за № 2708.

Згідно з копією договору позики від 24 грудня 2014 року ОСОБА_3 , як позикодавець та ОСОБА_2 , як позичальник уклали між собою договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 300 000 грн та зобов`язувалася їх повернути не пізніше 24 січня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, указаних у пункті 1 цього договору, що випливають з договору позики від 24 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24 грудня 2014 року уклали між собою договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 252,8 кв. м, житловою площею 53,7 кв. м, погребу та огорожі, яке належить їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 31 березня 2008 року Горошківською сільською радою на підставі рішення сільвиконкому від 26 жовтня 2007 року.

Відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 серпня 2016 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань відповідно до договору іпотеки від 24 грудня 2014 року сторони цього договору вирішили на виконання статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» врегулювати свої відносини у позасудовий спосіб шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і згідно з пунктом 3 цього договору ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 отримала у власність належні ОСОБА_2 домоволодіння та земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до проведеного комунальним підприємством «Тетіївське БТІ» будівельно-технічного дослідження розподілу житлового будинку в АДРЕСА_1 запропоновано два варіанти його розподілу між сторонами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Встановивши, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року визнано домоволодіння в АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано за кожним із них по 1/2 частині вказаного домоволодіння, суди першої та апеляційної інстанції зробили правильний висновок, що зазначеним судовим рішенням було констатовано право спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння, яке виникло у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніше, в силу статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що про обставини створення об`єкта нерухомого майна - домоволодіння, про судовий спір про визнання домоволодіння спільною сумісною власність, відповідач ОСОБА_2 знала достовірно, оскільки була безпосереднім учасником цих правовідносин.

За наявності встановлених судами попередніх інстанцій обставин про належність домоволодіння на праві спільної сумісної власності подружжю і визнання за кожним з них по 1/2 частини домоволодіння, суди зробили правильний висновок, що на момент укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 серпня 2016 року ОСОБА_2 не мала права розпоряджатися майном, яке їй не належить. З цих підстав суди обґрунтовано визнали недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 серпня 2016 року в частині відчуження ОСОБА_3 належної ОСОБА_1 1/2 частини домоволодіння.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Суд установив, що відповідно до проведеного комунальним підприємством «Тетіївське БТІ» будівельно-технічного дослідження розподілу житлового будинку в АДРЕСА_1 запропоновано два варіанти його розподілу між сторонами.

З врахуванням наведених норм матеріального права, а також конкретних обставин справи, та найбільш ближчим варіантом до ідеальних часток співвласників, суд дійшов правильного висновку щодо задоволення вимоги позивача про виділ в натурі будинку по першому варіанту зазначеної експертизи.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко