Справа № 214/654/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

15 травня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання - Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, при заочному розгляді, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Криворізька філія АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 25.01.2019 року, уточнивши вимоги (а.с.19-20), просить суд: скасувати постанову №28896699 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.09.2011 року, належного ОСОБА_1 , винесену державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Зікуновою І.В. у виконавчому провадженні ВП №28896699; скасувати в Єдиному реєстрі заборони про відчуження об`єктів нерухомого майна - арешт всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30.09.2008 року Саксаганським відділом ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-5232, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів. В рамках виконавчого провадження постановою державного виконавця Зікунової О.В. від 26.09.2011 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 як боржника та оголошено заборону на його відчуження, відомості про що внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером №11646843. Об`єктом обтяження визначено все нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , у тому числі квартира АДРЕСА_1 . 01.02.2012 року виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Заборгованість у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутня. Не дивлячись на це, арешт на її майно із забороною відчуження державним виконавцем не скасовано та продовжує діяти, в той час як виконавче провадження закінчено та знищено. Наявність таких обтяжень порушує її конституційне право як співвласника та унеможливлює вільну реалізацію спадкових прав на частку квартири, яка належала її синові ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона намагалась вирішити питання в позасудовому порядку, однак у виконавчій службі їй повідомили, що зняти обтяження не можуть у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, в рамках якого такі обтяження було застосовано.

Ухвалою суду від 28.01.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та її представник ОСОБА_3 правом на участь в судовому засіданні не скористались, останній подав заяву про розгляд справи за його відсутності, пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання, а також відзиву.

Представник третьої особи Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Письмових пояснень у встановлений законом строку суду не надано.

Керуючись ст.280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки представника позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.12.1996 року (а.с.6).

Приводом та підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом стало виявлення наявності на всьому належному їй нерухомому майні (невизначеному), у тому числі зазначеній квартирі, обтяження у вигляду арешту та оголошення заборони на його відчуження, накладені на підставі постанови державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області Зікунової І.В. від 26.09.2011 року в рамках виконавчого провадження №28896699.

Факт наявність такого обтяження підтверджується Відомостями з Єдиного Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.5), реєстраційний номер обтяження 11646843, тип обтяження - арешт нерухомого майна, реєстратор - Дніпропетровська філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ.

Так, з відповіді Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області (а.с.8) слідує, що згідно даних автоматизованої системи встановлено, що виконавче провадження №28896699 відкрито з примусового виконання судового наказу №2-н-5232 від 30.09.2008 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості. Виконавче провадження завершено 01.02.2012 року відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», знищено за закінченням строку зберігання.

Судовим розглядом встановлено, що права ОСОБА_1 як власника належного їй майна обмежено в результаті накладення арешту на все її майно із забороною відчуження в рамках виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні в Саксаганському відділі ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області в 2008 році та завершене в 2012 році.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним та існувати на момент її звернення до суду.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Разом з тим, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням викладеного, для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема, майнові права, суду необхідно установити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати чи вірний спосіб захисту свого права обрану позивачем при зверненні до суду.

Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною 2 ст.16 ЦК України закріплений перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений в статті перелік способів захисту не є вичерпним.

Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона є боржником у виконавчому провадженні і рішенням державного виконавця про накладення арешту на її майно із забороною відчуження, прийнятим під час примусового виконання судового наказу про стягнення з неї заборгованості, порушено її права, оскільки після закінчення виконавчого провадження такі заходи не скасовано в порядку ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому проваджені визначено главою 9 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно вимог ч.2 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» (в указаній редакції) боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Якщо сторона виконавчого провадження, зокрема боржник, вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи вона має право звернутися до суду із скаргою (розділ 7 ЦПК України в діючій редакції).

Дослідженням змісту позову встановлено, що фактично предметом спору є зняття арешту з майна ОСОБА_1 , в той час як вона заявляє вимоги про скасування постанови ДВС про накладення арешту, тобто оскаржує рішення державного виконавця, що в розрізі з характером спору та змістом позову є свідченням неналежно обраного позивачем способу захисту.

Як визначено ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ч.1, ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт може бути знятий за рішенням суду.

Правових підстав, які б оправдували доцільність подальшого застосування арешту, накладеного на все нерухоме (невизначене) майно ОСОБА_4 , не встановлено. Однак, оскільки в ході судового розгляду доведеною є правомірність винесення постанови від 26.09.2011 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 як боржника в рамках виконавчого провадження №28896699, яке є закінченим, однак обтяження не скасовані, тому суд приходить до висновку про необхідність обрання ефективного способу захисту порушеного права ОСОБА_1 як особи, яка звернулася до суду, відповідно до викладеної в позові ситуації, визначивши у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а саме шляхом зняття арешту та заборону відчуження невизначеного майна та всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного в рамках зазначеного виконавчого провадження.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС та виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд враховує не заявлення позивачем вимог про відшкодування судового збору та не надання попереднього розрахунку, а тому суд не вбачає доцільності в стягненні судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 280-284, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича 41), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Криворізька філія АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (м. Кривий Ріг, вул. Костенка 21) про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скасування запису - задовольнити частково.

Зняти арешт та заборону відчуження нерухомого (невизначеного) майна, належного ОСОБА_1 , накладені постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області Зікуновою І.В. б/н від 26.09.2011 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №28896699, реєстраційний номер обтяження 11646843, зареєстрований реєстратором - Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складання.

Заочне рішення складено та підписано 15.05.2019 року.

Суддя Н.Г. Гринь