Справа № 366/477/19
Провадження № 2/366/329/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року смт.Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі: судді Слободян Н.П., за участю секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є., розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільскої ради Поліського району Київської області визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2019 позивач звернувся з позовом до суду в якому просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, а саме на земельну ділянку, розміром 3, 18 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Поліського району Київської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 20.07.2015 помела його мати ОСОБА_3. Батько позивача ОСОБА_4 помер значно раніше матері 13.01.2002. На праві особистої приватної власності ОСОБА_3 мала земельну ділянку, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.04.2014, виданим державним нотаріусом ОСОБА_5 Позивач звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у звязку з відсутністю сертифікату на земельну частку (пай). В звязку з цим позивач змушений звертатись до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву у якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Поліського району Київської області надіслали на адресу суду заяву про визнання позову та просять розгляд справи проводити без участі їх представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, в звязку з неявкою в судове засідання сторін.

Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивача серії І-ЯК № 261245, актовий запис № 20, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БК № 317344, актовий запис № 1, 13.01.2002 помер ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 349370, актовий запис № 4, 20.07.2015 померла ОСОБА_3.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 10.02.2016 йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він отримав у спадок житловий будинок.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 223/02-31 від 20.02.2019, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) КСП «Україна», що належала ОСОБА_3, яка померла 20.07.2015, у зв"язку з відсутністю сертифікату на земельну частку (пай).

Відповідно до копії Сертифікату на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Україна», розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), виданого ОСОБА_4 01.08.2000 та зареєстровано 01.08.2000 року за № 5. При цьому, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-БК № 317344, актовий запис № 1 ОСОБА_4 помер 13.01.2002.

Спадщину після ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_3, та отримала 07.04.2004 року свідоцтво на право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КПС «Україна», розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах. При цьому, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 349370, актовий запис № 4, 20.07.2015 ОСОБА_3 померла.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи те, що спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю».

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

З матеріалів справи слідує, що позивач здійснив всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.392, 1216-1223, 1268-1270, 1296-1298 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Поліського району Київської області визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, що залишилося після смерті ОСОБА_3, яка померла 20.07.2015, а саме на земельну ділянку, розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено видачею на імя ОСОБА_4 Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 333046, зареєстрованого 01.08.2000 року за № 5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.П.Слободян