Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 333/6115/17

провадження № 61-44507св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року у складі суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25 червня 2007 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 50, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 61 273,92 доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 24 жовтня 2010 року. Додатковими угодами до цього договору збільшено процентну ставку за користування кредитом до 14,5 % річних та кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом до 24 лютого 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 18 липня 2007 року укладений договір поруки № 050/1П.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 20 липня 2017 року утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21 650,13 доларів США та заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 15 987,13 дол. США, яку позивач просив стягнути на його користь із відповідачів солідарно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2018 року у складі головуючого-судді Піх Ю. Р. позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 637, 26 доларів США, що еквівалентно 985 369,02 грн та судові витрати в розмірі 14 780,54 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 неналежно виконувала свої зобов`язання за договором щодо повернення суми кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку як з боржника так і поручителя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2018 року скасовано, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 13 742, 78 доларів США, що еквівалентно 363 968,29 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3 566,74 дол. США, що еквівалентно 94 462,71 грн. У задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заборгованість за кредитним договором у межах трирічного строку позовної давності за період з 17 жовтня 2014 року до 17 жовтня 2017 року, підлягає стягненню лише з боржника ОСОБА_3 , оскільки порука припинена в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України, у зв`язку з непред`явленням банком вимоги до поручителя у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції незаконно відхилив доводи сторони відповідачів щодо пропуску банком строку позовної давності та застосування наслідків цього, оскільки умовами кредитного договору передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (ануїтентних платежів/згідно з графіком).

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому в листопаді 2018 року відзиві, ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що доводи ОСОБА_3 не містять жодних обґрунтованих тверджень, які б вказували на хибність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не зазначають у чому саме полягає порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, які повністю відповідають вимогам норм матеріального і процесуального права, залишити без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 25 червня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 50, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 61 273, 92 доларів США зі сплатою 13% річних строком до 24 жовтня 2010 року.

З метою своєчасного і належного виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 18 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 050/1П, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов`язань перед банком за кредитним договором в повному обсязі.

28 жовтня 2008 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої встановлено сплату процентів за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних або в іншому розмірі в залежності від умов виконання договору кредиту.

Додатковою угодою № 2 від 27 січня 2009 року змінено преамбулу договору поруки та реквізити в частині даних щодо позичальника, згідно яких відповідач ОСОБА_3 виступає позичальником.

24 квітня 2009 року укладено додаткову угоду, якою встановлено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом до 24 лютого 2017 року включно.

Пунктами 1.1, 2.5 договору кредиту № 50 від 25 червня 2007 року передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у валюті кредиту, до 16.00 в день (на дату), на яку припадає погашення кредиту та процентів згідно графіку. Додатками №№ 2, 4 до кредитного договору визначено графіки погашення кредиту.

ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного та повного погашення кредиту належним чином не виконувала, останній платіж здійснила у серпні 2012 року, у зв`язку з чим станом на 20 липня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка складається згідно розрахунку банку з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21 650,13 доларів США, що еквівалентно 566 815,15 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 15 987, 13 доларів США, що еквівалентно 418 553,92 грн, яку ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У справі що переглядається, установлено, що відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року).

Як вбачається з умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов`язалась сплатити кредит частинами кожного місяця, тобто умовами кредитного договору від 25 червня 2007 року встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Сторонами визначено строк повернення кредиту - до 24 лютого 2017 року, останній платіж боржник сплатила у серпні 2012 року, даних про вимогу банку повернути кредит достроково в порядку частини другої статті 1050 ЦК України та відповідно зміну строку виконання основного зобов`язання матеріали справи не містять, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу у жовтні 2017 року.

Таким чином, апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що пропуск банком строку позовної давності щодо щомісячних платежів не є наслідком застосуванню цього строку до усієї суми заборгованості, а лише може бути підставою для відмови у позові щодо стягнення щомісячних прострочених платежів, до яких такий строк сплив, та стягнув суму заборгованості за кредитним договором у межах трирічного строку позовної давності з дати звернення банку до суду з відповідним позовом.

Також є правильним висновок суду щодо припинення поруки в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки банком не було пред`явлено вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 в їх сукупності зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції та до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик