Справа № 308/7479/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 грудня 2017 року (у складі судді Данка В.Й.) за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» і публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом у липні 2016 р.

Просив визнати договір від 03.03.2007 р. про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №155/Zквіп-06-1 від 16.08.2006 р.,укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В., зареєстрований у реєстрі №512, недійсним.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 16.08.2006 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (надалі - Товариство) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №155КВ-06 на відкриття не поновлювальної кредитної ліній (в іноземній валюті) з лімітом кредитування у розмірі 60 000 євро. До вказаного кредитного договору було підписано п'ять додаткових угод, якими змінювався ліміт кредитування.

Також 16.08.2006 р. на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Товариством і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, було укладено іпотечний договір №155/Zквіп-06-1.

03.03.2007 р. між Товариством і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір про внесення змін і доповнень до вказаного іпотечного договору, згідно з умовами якого іпотечний договір повинен був забезпечити, крім іншого, повернення 42 000 доларів США ОСОБА_4 відповідно до умов кредитного договору №155/КВ-06 від 16.08.2006 р.

Указує, що ОСОБА_4 таких коштів не брав, кредитний договір на таку суму не укладав, а тому оскаржуваний договір не відповідає вимогам закону та порушує права позивачів. Зазначає, що основний кредитний договір із змінами та доповненнями не містив такого зобов'язання як повернення 42 000 доларів США. Оскаржуваний договір суперечить вимогам чинного законодавства.

Вважає, що позивачі не зобов'язанні забезпечувати своїм майном виконання недійсного зобов'язання перед Банком.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 грудня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Указує, що суд без належних на те процесуальних підстав залучив до участі в справі ПАТ «Дельта Банк» (надалі - Банк), однак на момент укладення оспорюваного правочину Банк не був його стороною. Зазначає, що Банк не мав процесуальних підстав для подання заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Вважає, що суд не надав належної правової оцінки заяви позивачів про поновлення строків позовної давності. Решта доводів апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просить рішення суду першої інстанції змінити в частині правового обґрунтування причин відмови у задоволенні (за безпідставністю, а не в зв'язку з пропуском строку позовної давності), у решті рішення залишити без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до відсутності правових підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки її вимоги є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Суд виходив із пропуску позивачами строків для звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Всупереч вказаному, суд першої інстанції, відмовляючи в позові внаслідок спливу строків позовної давності, не дав жодної оцінки обґрунтованості пред'явленого позову.

З даного приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 16.08.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було підписано Кредитний договір №155/КВ-06 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в іноземній валюті) з лімітом кредитування в розмірі 60 000 євро (а.с.20-22).

28.11.2006 року між тими ж сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, якою збільшено ліміт кредитування до 80 000 євро.

03.03.2007 року між тими ж сторонами було підписано Додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, якою встановлено ліміт кредитування в розмірі 42 000 євро.

30.10.2007 року між тими ж сторонами було підписано Додаткову угоду № 3 до вказаного кредитного договору,якою встановлено ліміт кредитування в розмірі 37 960 євро.

31.07.2008 року між тими ж сторонами було підписано Додаткову угоду № 4 до кредитного договору.

10.09.2008 року між тими ж сторонами було підписано Додаткову угоду № 5 до вказаного кредитного договору. Згідно з додатковою угодою щомісячна комісія за управління кредитною лінією була встановлена в розмірі 2,5 % за кожний день від фактичної суми заборгованості, починаючи з дати укладення Додаткового договору № 5 від 10.09.2008 року.

16.08.2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором було укладено Іпотечний договір № 155/Zквіп-06-1 між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, де предметом іпотеки є належна позивачам кватира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-25).

03.03.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та позивачами було укладено Договір про внесення змін та доповнень до вищевказаного Іпотечного договору. Згідно з договором від 03.03.2007 року іпотека повинна була забезпечити крім іншого повернення 42000 дол. США ОСОБА_4 відповідно до Кредитного договору № 155/КВ-06 від 16.08.2006 року (а.с.26-28).

Позивачі ставлять питання про визнання недійсним даного договору від 03.03.2007р. Підставою для недійсності правочину вказують те, що ОСОБА_4 не отримував кредитних коштів у ТОВ «Укрпромбанк» та не укладав з цього приводу договорів, а тому кредитне зобов'язання є недійсним,що має наслідком недійсність іпотечного зобов'язання як похідного (ст.548 ЦК України, ч.ч.4, 5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку»).

З цього приводу належить зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів вважає недоречним посилання позивачів на те, що ОСОБА_4 не укладав договорів з ТОВ «Укрпромбанк», оскільки в наявному в матеріалах справи кредитному договорі від 16.08.2006р. №155/КВ-06 наявні підписи в графах «Позичальник» та «ОСОБА_8». Належність даного підпису саме ОСОБА_4 жодним чином не спростована.

Апеляційний суд констатує, що за своєю природою, кредитний договір є консесуальний, а відтак вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору (його підписання сторонами).

Таким чином, ненадання банком кредитних коштів позичальнику після підписання кредитного договору може лише свідчити про неналежне виконання кредитором свої зобов'язань за кредитним договором (порушення зобов'язання). Однак таке порушення зобов'язань за кредитним договором не є підставою для недійсності (нікчемності) договору, позаяк має зовсім інші правові наслідки, зокрема передбачені ст. 611 ЦК України.

Тобто всі обставини, на які посилаються позивачі в своєму позові, в обґрунтування недійсності основного зобов'язання, є помилковими.

Колегія суддів констатує, що кредитний договір від 16.08.2006р. №155/КВ-06 не є нікчемним в силу Закону та не визнавався недійсним в судовому порядку, а відтак такий правочин є правомірним (презумпція правомірності).

З огляду на викладене оспорюваний наразі договір від 03.03.2007р. не суперечить ст.548 ЦК України, ч.ч.4, 5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку», а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Оскільки пред'явлений позов є безпідставним, то належить відмовити у задоволенні такого саме з цих підстав, а не через сплив позовної давності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав для відмови в позові. При цьому резолютивну частину необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11грудня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування підстав для відмови в позові.

3.Резолютивну частину рішення залишити без змін.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Судді: