УХВАЛА

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 408/5994/17-ц

провадження № 61-37212 св 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року в складі судді Цимбал Ю. Ю. та на постанову апеляційного суду Луганської області від 04 травня 2018 року в складі колегії суддів Лозко Ю. П., Єрмакова Ю. В., Орлова І. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» і просив стягнути з відповідача на свою користь 4443,7 грн заборгованості зі сплати заробітної плати за березень 2017 року, 13 997,66 грн у рахунок компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, 19 999,66 грн допомоги в зв`язку з порушенням законодавства про працю, а також компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі середнього заробітку позивача по день фактичного розрахунку.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Луганської області від 04 травня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суди виходили з того, що сам по собі факт звільнення працівника не може бути підставою для задоволення даних позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування в трудових відносинах.

16 травня 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення та, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати їх.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано цивільну справу з суду першої інстанції.

Стаття 129 Конституції Українисеред основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК Українидля цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі станом на 01 січня 2018 року не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн х 100 = 176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року), Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

З урахуванням наведеного, відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на судові рішення в малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, підлягає закриттю.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року та на постанову апеляційного суду Луганської області від 04 травня 2018 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат