РІШЕННЯ
29 березня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участю секретаря судового засідання Тимченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, визнання неправомірними дій Банку, зобовязання повернути предмет лізингу,-
У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», в якому просив суд визнати неправомірними дії ПАТ «Акцент-Банк» щодо подальшого нарахування позивачу заборгованості за Договором фінансового лізингу № АВ00А+00734929 від 12.11.2014; визнати неправомірними дії ПАТ «Акцент-Банк» щодо примусового вилучення у нього автомобіля марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1; зобовязати ПАТ «Акцент-Банк» повернути сплачені ним кошти в загальній сумі 124 188 грн. 49 коп., яка складається із сплачених ним коштів за договором фінансового лізингу у сумі 121 100 грн., за магнітолу Pioneer FH-X360UB вартістю 2 500 грн. та за сигналізацію вартістю 588 грн. 49 коп.; судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.11.2014 між ним та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір фінансового лізингу, відповідно до якого відповідач того ж дня передав позивачу предмет лізингу в особисте використання строком на 60 місяців, а саме: автомобіль марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1, загальною вартістю 235 900 грн., а позивач у свою чергу повинен був внести аванс 49 000 грн. та оплачувати щомісячно згідно Додатку 2: відшкодування вартості предмета лізингу; винагороду за користування предметом лізингу (19% на рік); винагороду за проведення щомісячного моніторингу; відшкодування вартості частини страхування предмета лізингу.
Загальний щомісячний лізинговий платіж, згідно Додатку 2, повинен був складати: за 1-ий рік 7036 грн. 08 коп. щомісячно; за 2-ий рік 6 967 грн. 28 коп. щомісячно; за 3-ій рік 6 901 грн. 92 коп. щомісячно; за 4-ий рік 6 839 грн. 82 коп. щомісячно; за 5-ий рік 6 780 грн. 83 коп. щомісячно.
На виконання умов зазначеного договору, позивач оплачував згідно із Графіком лізингових платежів щомісячні внески, останній платіж ним було здійснено 01.12.2015 в сумі 5 600 грн.
У грудні 2015 року позивачем було отримано смс-повідомлення від банку, в якому зазначено, що за позивачем рахується заборгованість за договором у сумі 12 350 грн. Після чого позивачем виявлено, що Банком зараховано не всі платежі і не в ті дати, які він здійснював, а рознесення платежів не відповідає умовам додатку до договору фінансового лізингу. За весь період дії договору позивачем було здійснено платежів на загальну суму 121 000 грн., а згідно додатку до договору він повинен був внести суму у розмірі 121 020 грн. 27 коп., а тому вимога банку сплатити 12 350 грн. є необґрунтованою, про що позивач повідомив Банк листом від 07.12.2015, та просив провести перерахунок вартості лізингу та скласти новий Додаток до договору, чого Банком зроблено не було.
19.01.2016 працівниками Банку було примусово вилучено предмет лізингу автомобіль марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1, в якому ним було встановлено придбану за власні кошти автомагнітолу Pioneer FH-X360UB вартістю 2 500 грн. та сигналізацію вартістю 588 грн. 49 коп. При цьому, працівниками Банку було повідомлено, що забрати автомобіль позивач зможе після дострокового виконання умов договору, тобто виплати повної суми платежів за договором.
Позивач вважає, що дії Банку щодо нарахування заборгованості в розмірі 12 350 грн. та вилучення транспортного засобу є неправомірними, оскільки ним було в повному обсязі сплачені лізингові платежі, крім того, на час вилучення автомобілю договір був діючим, а умовами укладеного між сторонами договору та чинним законодавством не передбачено можливість примусового вилучення транспортного засобу.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2018 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживача, визнання неправомірними дій Банку, зобовязання повернути предмет лізингу в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче судове засідання. Цією же ухвалою судом витребувано у відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надання фінансового лізингу, дійсні на момент підписання ОСОБА_1 заяви №АВ00А+00734929 від 12.11.2014 року; копії усіх договорів страхування автомобілю марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2; розрахунок суми заборгованості за договором фінансового лізингу №АВ00А+00734929 від 12.11.2014 року; акт вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу.
13.12.2018 до суду надійшов відзив ПАТ «Акцент- Банк» на позовну заяву, в якому представник Банку зазначає, що позов є безпідставним, оскільки згідно умов укладеного договору фінансового лізингу авансовий платіж у сумі 49 000 грн. включає не лише витрати, зазначені у п. 1 Графіку погашення лізингових платежів (Додатку №2), а і інші додаткові витрати (п. 2.8.4.4.3 Публічного договору №АВ00А+00734929 від 12.11.2014), а тому посилання позивача на обовязок Банку направити всю суму авансу на погашення заборгованості за договором безпідставні.
Крім того, як зазначає Банк, станом на початок січня 2016 року у позивача виникла заборгованість за договором лізингу, і предмет лізингу автомобіль було повернуто лізингодавцю за обопільною згодою сторін, що підтверджується підписами сторін договору у ОСОБА_2 повернення предмета лізингу від 18.01.2016. До того ж, відповідно до умов укладеного договору Банк мав всі підстави у звязку із непогашенням позивачем наявної заборгованості за договором, на реалізацію предмета лізингу та направлення отриманих коштів на погашення заборгованості за договором.
Щодо вимог про відшкодування вартості додаткового обладнання, Банк зазначив, що ці вимоги є безпідставні, оскільки відповідно до умов укладеного договору лізингу, лізингоодержувач не має права без письмового дозволу лізингодавця здійснювати будь-які поліпшення предмета лізингу, а в разі порушення цієї умови, усі зроблені таким чином поліпшення стають власністю лізингодавця. Крім цього, п. 2.8.4.3.11 договору передбачено, що лізингодавець не відшкодовує лізингоодержувачу витрати по поліпшенню предмета лізингу, лізингоодержувач не має права на відшкодування Лізингодавцем вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок лізингових платежів.
З огляду на викладені обставини ПАТ «Акцент-Банк» просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
08.02.2019 до суду надійшли заперечення позивача на відзив ПАТ «Акцент-банк», в яких позивач зазначає, що Банком неправомірно на власний розсуд, без погодження з позивачем, здійснено розподіл грошових коштів, які позивач вніс в якості авансового платежу за договором фінансового лізингу, у звязку з чим начебто утворилася заборгованість позивача перед відповідачем. Крім того, позивач зазначив, що предмет лізингу автомобіль було вилучено примусово 19.01.2016 року, а не як зазначає Банк 18.01.2016 за обопільною згодою сторін договору, у звязку з чим акт від 18.01.2016, наданий Банком, є сфальшованим.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 не зявилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.
Представник ПАТ «Акцент-Банк», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, у письмовому відзиві на позов просив справу розглядати у відсутність представника Банку.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року ОСОБА_1, підписавши Заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №АВ00А+00734929, виразив своє бажання на приєднання до ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті Банку. Згідно підписаної заяви, позивач погодився на те, що заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України (а.с.10).
Відповідно до умов Договору фінансового лізингу №АВ00А+00734929 від 12 листопада 2014 року, ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, що встановлені у Додатку № 2 до договору (графік лізингових платежів), з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.
Згідно умов договору, строк лізингу становить 60 місяців з моменту підписання Додатку № 2. Загальна вартість предмета лізингу становить 235 900 грн. Після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач зобовязався внести аванс у розмірі 49 000 грн.
Щомісячні платежі, згідно Заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмета лізингу у розмірі згідно Додатку № 2; винагороду за користування предметом лізингу в розмірі згідно Додатку № 2 (19% на рік), якщо інше не зазначено в ОСОБА_3 та правилах надання банківських послуг; винагороду за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу в розмірі згідно Додатку № 2.
Заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу також передбачено сплату і інших платежів, зокрема: щорічного платежу по відшкодуванню витрат Лізингодавця, повязаних зі страхуванням за цим Договором; винагороди за проведення додаткового моніторингу в строки та в розмірі, зазначені в ст. 2.8.4.13.8 Договору; винагороди за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмета лізингу при внесенні останнього платежу; платежів по відшкодуванню Лізингодавцю витрат, передбачених ст. 2.8.4.6.2.4 Договору, які сплачуються в період сплати місяця, який слідує за місяцем, в якому Лізингодавець здійснив витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу; підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.
Відповідно до укладеного договору, ПАТ «Акцент-Банк» передало ОСОБА_1 у користування предмет лізингу автомобіль марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що підтверджується Специфікацією та актом приймання-передачі, який є додатком до договору № 1 (а.с. 11).
Проте, ОСОБА_1 належним чином умови договору фінансового лізингу щодо сплати щомісячних лізингових платежів згідно Додатку № 2 до договору не виконав, у звязку з чим Банком нараховано заборгованість за договором.
Посилання позивача на належне виконання ним умов договору, своєчасну та в повному обсязі сплату лізингових платежів спростовуються наданими суду матеріалами, зокрема, квитанціями про сплату лізингових платежів (а.с. 22-27), випискою з особового рахунку позивача за період з 01.11.2014 по 14.01.2016, яка надана самим позивачем (а.с. 28-30), а також випискою по договору станом на 03.12.2018, що надана ПАТ «Акцент-Банк» (а.с. 87).
Так, з наданих суду документів встановлено, що ОСОБА_1 вже у липні 2015 року здійснив лізинговий платіж не у повному обсязі в сумі 5 700 грн., у той час, як згідно Додатку № 2 до Договору цей платіж у липні 2015 року повинен був становити 7 100 грн. Не в повному обсязі були сплачені лізингові платежі і у вересні, жовтні та грудні 2015 року. Доказів сплати лізингових платежів у серпні та листопаді 2015 року суду взагалі не надано. Не вбачається здійснення оплат у вказані місяці і з виписок по рахунку, що наявні в матеріалах справи.
На даний час договір, укладений сторонами 12.11.2014, є чинним, строк його дії не закінчився, у судовому порядку цей договір розірваним, припиненим або недійсним не визнавався. Проте, останній платіж за договором позивач ОСОБА_1, згідно наданих суду документів, здійснив лише у грудні 2015 року, заборгованість по договору, яка виникла на момент вилучення предмету лізингу не погасив, а тому доводи позивача про безпідставне нарахування Банком заборгованості за договором є такими, що не заслуговують на увагу, і, відповідно, суд доходить висновків, що вимоги позивача про визнання неправомірними дій ПАТ «Акцент-Банк» щодо нарахування позивачу заборгованості за Договором фінансового лізингу № АВ00А+00734929 від 12.11.2014 не підлягають задоволенню.
Не ґрунтуються на вимогах закону, умовах договору та матеріалах справи і вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій ПАТ «Акцент-Банк» щодо примусового вилучення у нього автомобіля марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1.
Пунктами 1, 7 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що Лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», Лізингоодержувач зобовязаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.
За змістом умов договору, укладеного між сторонами справи, в разі настання події дефолту (п. 2.8.4.8.1 Публічного Договору) та її неусунення лізингоодержувачем в добровільному порядку, лізингодавець має право на повернення предмета лізингу.
Як встановлено судом, на момент повернення предмету лізингу, позивач мав заборгованість за договором фінансового лізингу, яка утворилася внаслідок неналежного виконання умов договору щодо своєчасної та в повному обсязі сплати лізингових платежів. З наданих суду документів вбачається, що вказана заборгованість не погашена станом і на час розгляду справи.
Згідно акту повернення предмету лізингу від 18.01.2016 року, транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI І20, 2004 року випуску, ЛіфтБек, номер кузова НОМЕР_1, було повернуто ПАТ «Акцент-Банк» за згодою сторін договору, про що свідчать їх підписи на акті. Жодних доказів того, що вказаний автомобіль було вилучено Банком примусово, з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, суду не надано, а відтак і відсутні правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.
Крім того, позивачем заявлено вимоги лише про визнання дій відповідача щодо примусового вилучення предмету лізингу неправомірними. Вимог щодо повернення автомобілю лізингоодержувачу позивач не заявляв, разом із тим ним заявлено вимоги про зобовязання ПАТ «Акцент-Банк» повернути сплачені ним за договором фінансового лізингу кошти в загальній сумі 124 188 грн. 49 коп., в тому числі лізингові платежі, витрати позивача на придбання та встановлення магнітоли Pioneer FH-X360UB та сигналізації.
При цьому, вказані вимоги жодним чином не обґрунтовані. Судом встановлено, що з моменту підписання договору по день вилучення транспортного засобу позивачем дійсно було сплачено лізингові платежі на загальну суму 121 100 грн. Разом із тим, будь-яких правових підстав для зобовязання Банку повернути ці кошти, позивач не навів. У період сплати лізингових платежів позивач користування транспортним засобом, за що, відповідно до умов договору і сплачував лізингові платежі.
Що стосується витрат позивача на придбання та встановлення магнітоли Pioneer FH-X360UB та сигналізації, то позивач вимог про стягнення цих коштів, або про повернення цих речей, не заявляв, а чим передбачений обовязок Банку повернути витрати не обґрунтував. Крім того, позивачем не надано суду доказів порушення Банком прав позивача, зокрема, що позивач звертався до відповідача із вимогою повернути вказані речі або відшкодувати їх вартість, а відповідач у свою чергу відмовив у задоволенні такої вимоги.
Статтею 15 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що Лізингоодержувач має право поліпшити річ, яка є предметом договору лізингу, лише за згодою лізингодавця. Якщо поліпшення предмета лізингу здійснене без дозволу лізингодавця, лізингоодержувач має право вилучити здійснені ним поліпшення за умови, що такі поліпшення можуть бути відділені від предмета лізингу без шкоди для нього. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою лізингодавця, лізингоодержувач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості у рахунок лізингових платежів.
Відповідно до п. 2.8.4.3.10 та п. 2.8.4.3.11 Публічного договору, лізингоодержувач не має права без письмового дозволу лізингодавця здійснювати будь-які поліпшення предмета лізингу, а в разі порушення цієї умови, усі зроблені таким чином поліпшення стають власністю лізингодавця. Лізингодавець не відшкодовує лізингоодержувачу витрати по поліпшенню предмета лізингу, лізингоодержувач не має права на відшкодування Лізингодавцем вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок лізингових платежів.
Як зазначає сам позивач, встановлена на транспортний засіб магнітола та сигналізація не є поліпшеннями предмета лізингу, а є його додатковим устаткуванням, а тому в даному випадку позивач мав право до передання автомобіля зняти його з автомобіля, або після його передання - звернутися до ПАТ «Акцент-Банк» з вимогою повернути придбані ним за власний рахунок речі, а в разі відмови відшкодувати їх вартість. Проте, з такими вимогами до Банку ОСОБА_1 не звертався, а відтак, суду не надано доказів порушення прав позивача в цій частині позовних вимог.
З огляду на викладене вище, підстав для задоволення позовних вимог про зобовязання ПАТ «Акцент-Банк» сплачені ним за договором фінансового лізингу кошти в загальній сумі 124 188 грн. 49 коп., суд не вбачає, а відтак позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення в повному обсязі.
Враховуючи те, що у вказаній категорії справи позивач звільнений від сплати судового збору, а відомостей про наявність інших судових витрат матеріали справи не містять, підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, визнання неправомірними дій Банку, зобовязання повернути предмет лізингу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 діб з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Повне судове рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя: І.А. Крамаренко