Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 березня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Київський річковий порт» про визнання права власності на гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 21.37 кв.м.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30.12.2004 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Київський річковий порт» було укладено інвестиційний договір № Г-2, згідно умов якого відповідач зобов'язався побудувати за інвестиційні кошти позивача гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 21, 4 кв.м.

Сторони уклали акт прийому-передачі гаражного боксу від 09.03.2005 року, і позивач почав користуватись спірним майном.

Проте, всупереч умов договору, відповідачем не було надано позивачеві технічний паспорт та свідоцтво про право власності на гаражний бокс.

За таких умов, позивач просить суд визнати за ним право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 21.37 кв.м.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду звернувся із заявою, в якій просив позов задовольнити, розгляд справи провести без його участі.

Відповідач в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 07.03.2019 р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2004 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Київський річковий порт» було укладено інвестиційний договір № Г-2. (а.с. 9-10)

Відповідно до п. 1.1. Договору виконавець зобов'язується від свого імені та за дорученням інвестора і за рахунок залучених від інвестора коштів, вчинити одну або кілька угод з метою будівництва обумовленого в цьому Договорі гаражного боксу (об'єкт інвестування) та подальшої передачі його інвестору, а інвестор зобов'язується забезпечити відповідне фінансування об'єкту інвестування, прийняти його у свою власність після звершення будівництва для власного користування та сплатити виконавцю винагороду на умовах цього Договору.

Згідно п. 2.5. Договору виконавець у відповідності з розпорядженням КМДА № 1820 від 31.08.2001 року «Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» надає інвестору документи, необхідні для оформлення права власності на гаражний бокс в державних органах: акт прийому-передачі гаражного боксу інвестору; довідку про сплату повної вартості гаражного боксу; технічний паспорт на гаражний бокс, виданий БТІ (після сплати за окремим рахунком). Документи надаються протягом 6- діб після здачі будинку в експлуатацію за актом державної комісії.

Відтак, згідно вказаного пункту Договору відповідач взяв на себе зобов'язання по наданню позивачеві, зокрема, технічного паспорту на гаражний бокс, виданий БТІ. Вступ у дію цього положення пов'язаний з 2 умовами: 1) після сплати за окремим рахунком; 2) після здачі будинку в експлуатацію і протягом 6- діб з цього моменту.

В матеріалах справи разом з тим відсутні докази, які б підтверджували настання в сукупності двох цих умов.

Крім того, позивач зазначає, що сторони вступили у договірні відносини щодо надання свідоцтва про право власності на гаражний бокс. Проте, це не вбачається зі змісту Договору.

Відповідно до нього відповідач зобов'язується надати необхідні документи з метою оформлення позивачем права власності на гаражний бокс, а саме отримання свідоцтва про право власності.

Акт прийому-передачі гаражного боксу інвестору від 09.03.2005 року слугує підтвердженням передачі побудованого об'єкта нерухомості позивачеві. Суд не вбачає правових підстав для тлумачення даного Акта в якості документа, що породжує нові права та обов'язки сторін інвестиційного договору.

Також в матеріалах справи відсутні докази введення об'єкта нерухомості в експлуатацію.

Спірні правовідносини регулюються положенням Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), умовами інвестиційного договору.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень постанови Верховного Суду України від 24.06.2015 № 6-318цс15 за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Проте, з матеріалів справи не вбачається виникнення спірних правовідносин, щодо оспорення відповідачем права власності позивача на гаражний бокс.

В даному випадку пред'явлення до суду позову про визнання права власності позивача на об'єкт нерухомого майна на думку суду є передчасним, та таким, що не є співмірним з правовідносинами, які виникли між сторонами.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач заперечує та/або не визнає право власності позивача. В даному випадку між сторонами виник спір щодо невиконання договірного обов'язку з боку відповідача по наданню позивачеві технічного паспорта та свідоцтва про право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частини 5, 6 ст. 81 ЦПК України регламентуються, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом не встановлено законних підстав, для визнання права власності позивача на спірний гаражний бокс, з огляду на те, що спору щодо права власності між сторонами не встановлено. Крім того, суд вбачає, що позивачем було обрано невірно спосіб захисту порушеного права. Також в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про належне виконання позивачем своїх договірних зобов'язання, а також доказів введення будинку в експлуатацію, тощо.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про визнання права власності на гаражний бокс, - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко