ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1715/19 Справа № 203/1760/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенку Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна.

Позов мотивовано тим, що з березня 2004 року та по серпень 2015 року сторони по справі жили однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В період з березня 2004 року сторони проживали в квартирі АДРЕСА_5. Згодом сторони переїхали до належної позивачці квартири, яку вона отримала у дар від своєї матері за договором дарування, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. За вказаною адресою сторони по справі були зареєстровані, що свідчить штампи у паспортах. За період з 2004 року та по 2011 рік сторони проживали спільно без реєстрації шлюбу в органах РАЦС. В зареєстрованому шлюбі сторони перебували з листопада 2011 по серпень 2015 року.

У сторін по справі за період шлюбних відносин народились спільні діти - донька ОСОБА_5 2005 р.н. та син ОСОБА_3 2010 р.н. За час спільного подружнього життя сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_2, одноквартирний будинок за адресою АДРЕСА_6, легковий автомобіль «Mersedes-Benz», автомобіль «Lexus GX 470». Вказане майно було придбано за кошти матері позивачки, та зареєстровано за відповідачем. Перед розірванням шлюбу сторони домовились про добровільний розподіл майна, проте наприкінці 2015 року позивачці стало відомо, що відповідач без згоди позивачки продав спільний автомобіль «Mersedes-Benz», автомобіль «Lexus GX 470» та одноквартирний будинок за адресою АДРЕСА_6, а грошові кошти від продажу залишив собі.

Враховуючи, що діти сторін проживають разом із позивачкою вона просить, з урахуванням змін та доповнень встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 11 листопада 2011 року, визнати майно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 яке складається з квартири № 13 загальною площею 47,7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2, одноквартирного будинку загальною площею 45,4 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_6, легкового автомобіля/седану марки «Mersedes-Benz» С-200, днз НОМЕР_3, легкового автомобіля «Lexus GX 470», днз НОМЕР_1, поділити майно в натурі, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, відступивши від засад рівних часток подружжя, визначивши ОСОБА_1 2/3 частки спільного майна подружжя, визначивши ОСОБА_2 1/3 частки спільного майна подружжя, виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 прав приватної власності на квартиру АДРЕСА_2, припинити право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2, виділити ОСОБА_2 1/3 частину коштів від ринкової вартості майна, отриманого ним від продажу спільного сумісного майна подружжя - легкового автомобіля/ седану - В, марки «Mersedes-Benz» С-200, легкового автомобіля «Lexus GX 470» та одноквартирного будинку загальною площею 45,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_6, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2/3 часток від дійсної ринкової вартості спільного майна подружжя: одноквартирного будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_6, легкового автомобіля/седану - В, марки «Mersedes-Benz» С-200, легкового автомобіля «Lexus GX 470», стягнути з ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати за проведення оціночно-будівельної експертизи в розмірі 7000 грн. та судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2000 грн. (т.1 а.с. а.с.1-4, 62-67, т.2 а.с. 112-114)

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року позов задоволено частково та ухвалено:

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 06 вересня 2004 року по 11 листопада 2011 року.

Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 47,7 кв.м., одноквартирний будинок АДРЕСА_6, загальною площею 45,4 кв.м., легковий автомобіль Lexus GX 470 2008 року випуску, державний № НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, легковий автомобіль/седан В Mercedes-Benz С-200 2011 року випуску державний № НОМЕР_3 номер кузову НОМЕР_4, в рівних частках наступним чином:

-виділити ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 47,7 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, 5 - житлові, І, ІІ - балкони, визнавши за нею право особистої приватної власності на цю квартиру, припинивши право власності на частку в цій квартирі ОСОБА_2;

-стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 722 830 грн. 50 коп. як компенсацію за її частку у спільному сумісному майні: легковому автомобілі Lexus GX 470 2008 року випуску, державний № НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, легковому автомобілі седан В Mercedes-Benz С-200 2011 року випуску державний № НОМЕР_3 номер кузову НОМЕР_4;

-залишити за ОСОБА_2 грошові кошти від відчуження його частки у спільному сумісному майні: одноквартирному будинку АДРЕСА_6, загальною площею 45,4 кв.м., легковому автомобілі Lexus GX 470 2008 року випуску, державний № НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, легковому автомобілі /седан В Mercedes-Benz С-200 2011 року випуску державний № НОМЕР_3 номер кузову НОМЕР_4;

Вирішено питання стосовно судових витрат; в решті позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в період з 28 серпня 2004 року по 11 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали, не перебуваючи в іншому шлюбі, за час спільного проживання в них народилось двоє спільних дітей, а за підсумками цього проживання вони уклали шлюб суд приходить до висновку, що характер відносин, який склався між позивачкою та відповідачем до шлюбу, свідчить про їх спільне проживання однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Нерухоме майно та автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно було набуте під час перебування сторін у шлюбі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не застосував ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, тоді як повинен був відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також суд повинен був врахувати інтереси двох неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано суду жодних доказів спільного проживання однією сім'єю з 06 вересня 2004 року по 11 листопада 2011 року з відповідачем, в зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Окрім цього у суду не було жодних парових підстав для розгляду в одному провадженні вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділу спільного майна подружжя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 06 вересня 2004 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується відміткою у паспорті (т.1 а.с.13) та довідкою КП «Житлове господарство кіровського району» ДМР № 3824 (т. 1 а.с. 205), за цією ж адресою з 28 серпня 2004 року зареєстрована ОСОБА_1, що також підтверджується відповідною відміткою у паспорті. (т.1 а.с. 11)

Вказана квартира була передано безоплатно у власність позивачки її матір'ю, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 серпня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко С.В., за реєстровим № 2261 (т. а.с. 80)

Як зазначає позивачка після моменту реєстрації сторони почали проживати разом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась перша дитина, дівчина ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 11 травня 2005 року, у якому батьками зазначені позивака та відповідач.(т.1 а.с. 21)

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін по справі народилась друга дитина, син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6, виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 19 січня 2011 року, у якому батьками зазначені позивачка та відповідач. (т.1 а.с. 22)

Діти подружжя були також зареєстровані за адресою АДРЕСА_1. (т.1 а.с.73-75)

З 11 листопада 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2015 року по цивільній справі № 203/4083/15-ц було розірвано. (т. 1 а.с.18-20) Рішення суду набрало законної сили 18 серпня 2015 року(т.1 а.с. 20 на зв.)

За час спільного проживання сторін ними було придбано наступне нерухоме та рухоме майно, яке було оформлено на ім'я відповідача як титульного власника, а саме:

- квартира АДРЕСА_2, в житловому будинку літ. А-3, яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, 5 - житлові, І, ІІ - балкони, житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 47,7 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року на ім'я відповідача , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В.,за реєстровим № 5060 (т.1 а.с.15-17).

- одноквартирний будинок АДРЕСА_6, житловий будинок літ А-1, який складається з прим. 1 - веранда, 2 - коридор, 3 - кухня, 4 - коридор, 5, 6 - житлові приміщення, житлова площа 21,8 кв.м., загальна площа 45,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу одноквартирного будинку від 22 жовтня 2010 року на ім'я відповідача, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., за реєстровим № 6811. (т.1 а.с.169)

-автомобіль легковий, седан - В, марки «Mersedes-Benz C 200», № кузова НОМЕР_4, рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується довідкою рахунок серії ВІА № 228169, та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7, виданого Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім'я відповідача (т.1 а.с. а.с.118, 122)

-автомобіль марки «LEXUS GX 470, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску, державний № НОМЕР_1, який 29 грудня 2010 року буз зареєстрований в Дніпропетровському РП ВРЕР-2 ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області за відповідачем (т.1 а.с. 161)

Задовольняючи позовні вимоги районний суд обґрунтовано виходив з того, що в період з 28 серпня 2004 року по 11 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали, не перебуваючи в іншому шлюбі, за час спільного проживання в них народилось двоє спільних дітей, а за підсумками цього проживання вони уклали шлюб суд приходить до висновку, що характер відносин, який склався між позивачкою та відповідачем до шлюбу, свідчить про їх спільне проживання однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Нерухоме майно та автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно було набуте під час перебування сторін у шлюбі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що з 28 серпня 2004 року по 11 листопада 2011 року сторони спільно проживали, за час спільного проживання в них народилось двоє спільних дітей набуте подружжям за час шлюбу, майно є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У відповідності до абз. 4 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно, є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток та суд першої інстанції відповідно до принципу пропорційності правильно визнав частки майна.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, тоді як повинен був відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки остання не навела суду обставин, які мають істотне значення до відступлення від рівності часток до її збільшення, в судовому засіданні не встановлені обставини, які дають змогу суду відступити від засади рівності часток подружжя.

Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з 06 вересня 2004 року по 11 листопада 2011 року без реєстрації шлюбу апелянтом суду надано не було, а також апелянтом не надано належних доказів того, що рухоме та нерухоме майно придбано за його особисті кошти.

Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано поділив майно у обраний позивачем спосіб.

За таких обставин рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко