РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Рівне

Справа № 569/10226/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/5/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідачі -ОСОБА_4

ОСОБА_5

за участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Крижової О.Г. від 28 лютого 2018 року, ухваленого в 12 год. 32 хв. в м.Рівне, дата складання повного тексту не зазначено,

в с т а н о в и в :

20.07.2015 року ПАТ «Універсал Банк » звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 30 березня 2007 року між ним та ОСОБА_4. укладений кредитний договір за № 07-159- КФ-2007, відповідно до якого позичальник отримала кредит в сумі 43500 доларів США із сплатою 12,5 % річних із кінцевим строком повернення 29 березня 2027 року.

Цього ж числа між банком та ОСОБА_5.( після укладення шлюбу ОСОБА_5) укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася солідарно відповідати з позичальником за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань за вказаними кредитним договором. Оскільки ОСОБА_4 у порушення укладених з банком кредитних договорів належним чином не виконує своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 19 908,16 доларів США.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачами не визнається розрахунок заборгованості, існує невідповідність сплачених відповідачем сум такому розрахунку, а розмір суми заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачів, та право вимагати сплату таких, належним чином не доведені, для проведення судово-економічної експертизи позивачем не надано ряд документів на підставі яких обчислена сума заборгованості, самостійно встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором суд можливості не має, оскільки для цього необхідні спеціальні знання , якими він не володіє.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення судом першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що при проведенні призначеної судом судово-економічної експертизи судовим експертом не дотримано положення Закону України «Про судову експертизу» та п.1.13 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень щодо строків проведення експертизи.

Подаючи суду відповідь на клопотання про надання додаткових документів, банк зазначив, що експерт не чітко вказав які документи йому потрібно та він може надати оригінали документів, лише за ухвалою суду.

Однак суд відновив провадження і призначив справу до розгляду, відмовивши у позові.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове - про задоволення позовних вимог та вирішити питання розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважає, що рішення судом першої інстанції є законним та ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач при проведенні експертизи мав право скористатися своїми правами, чого не зробив. Вказує, що банк без її згоди, як поручителя підвищив відсоткову ставку, уклавши 24.03.2008року додаткову угоду, а тому у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України порука є припиненою. Вважає припиненою поруку і з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки заборгованість по кредиту виникла в період з 10.12.2008року по 9.01.2009року і банк протягом шести місяців вимог до неї не пред'явив. Просить скаргу залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4-ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення, оскільки банком процентна ставка збільшена до 12,95% річних з порушенням умов укладеного кредитного договору. Наданий розрахунок заборгованості вважає невірним та таким, що не відображає дійсної суми заборгованості по кредиту. Покликається на те, що позивач, ухилившись від надання додаткових доказів, не сприяв встановленню судом вірної суми заборгованості. Просить рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї ж глави і не випливає із суті кредитного договору.

Встановлено, що 30 березня 2007року між ОСОБА_4 (після укладення шлюбу - ОСОБА_4)та ВАТ «Банк Універсальний» правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" (надалі-Банк) укладений кредитний договір №07-159-КФ-2007 на суму 43 500 доларів США зі строком повернення до 29 березня 2027 року та сплатою відсотків-12,5% річних, цільове призначення - на придбання квартири.

Згідно з пунктом 4.5 договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору та невід'ємною його частиною.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником між Банком та ОСОБА_5 (після укладення шлюбу -ОСОБА_5) був укладений договір поруки, згідно умов якого вона взяла на себе солідарну відповідальність з боржником перед Кредитором (п.4 Договору поруки).

Кошти в розмірі 43 500 доларів США, що еквівалентно 219 675грн. одержані ОСОБА_4 30 березня 2007року, що нею не оспорюється.(а.с.26)

Останній платіж в рахунок погашення боргу по кредитному договору внесений 7 травня 2015року. В подальшому кредит позичальником не погашається, внаслідок чого, станом на 23 червня 2015 року виникла заборгованість у загальній сумі 19 908,16 доларів США, із яких: 18 718,98 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 779,01 доларів США- заборгованість за процентами; 410,17 доларів США - заборгованість за пенею, що стало підставою для пред'явлення позову.

Відповідно до п. 10.3. Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по Кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку, внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов даного Договору, а Позичальник зобов'язаний повернути Банку суму заборгованості по кредиту, що залишилася, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані Банку серед іншого, якщо Позичальник порушує терміни платежів, що встановлені даним Договором.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, кредитор 24 лютого 2015 року надіслав позичальнику та поручителю вимогу про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, у випадку невиконання якої термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

У пункті 6 договору поруки, укладеного із ОСОБА_5, визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов'язаний перерахувати вказані кошти.

Представником позивача не надано доказів отримання відповідачами вимоги про дострокове погашення кредиту, вони ж його отримання заперечують.

Щодо наявності підстав для дострокового виконання зобов'язання

Відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що банк має право пред'явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і одразу у судовому, оскільки безпосередня заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Умови кредитного договору не містять чіткої вимоги щодо пред'явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, в разі її невиконання - у судовому.

Зважаючи на наведене, пред'явивши позов до суду, банк скористався своїм правом заявлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Заборона щодо пред'явлення позову без пред'явлення досудової вимоги за таких фактичних обставин законом чи договором не встановлена.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

Підставою для пред'явлення вимоги може бути будь-яка з чотирьох умов, що визначені у частині десятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону України від 05 червня 2014 року № 1315-VII, чинній на день подання позову).

Тому, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці, є достатньою підставою для реалізації банком права вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, незважаючи на наявність чи відсутність інших умов, зазначених у згаданій статті Закону України «Про захист прав споживачів». Правилами частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено, що направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів є обов'язковою умовою, яка має передувати зверненню з відповідним позовом до суду. Пред'явлення позову про дострокове погашення заборгованості, за своєю правовою природою, є пред'явленням такої вимоги позичальнику, а тому банком не допущено порушень порядку пред'явлення такої вимоги боржнику. Обрання певного способу пред'явлення вимоги належить до прав кредитора.

Отже, за відсутності доказів отримання відповідачами вимоги про дострокове погашення кредиту банк мав право на пред'явлення позову, та, пред'явивши його - кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Щодо припинення поруки.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до пунктів 3-5 договору поруки поручитель поручився перед кредитором та зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі. Поручитель разом із боржником відповідають перед банком як солідарні боржники.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 12 договору поруки порука діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником та поручителем.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Згідно розрахунку наданого позивачем, прострочена заборгованість по тілу кредиту у ОСОБА_4 виникла з 10.08.2014 року, по відсотках - з 10.01.2015року, по пені з 10.09.2014року.

Оскільки з моменту виникнення заборгованості у боржника банк звернувся до суду більш ніж через 6 місяців (20.07.15р.), за правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_5 щодо періодичних платежів по тілу кредиту за період з 10.08.2014року по 10.01.2015року припинилась. З поручителя у солідарному порядку з позичальником підлягає стягненню заборгованість, що утворилась з 10.01.2015 року.

Таким чином у солідарному порядку з відповідачів підлягає стягненню:

-за тілом кредиту: достроково-17720,66 доларів США+124,75*5 (розраховано позивачем прострочену заборгованість до сплати за Розрахунком) = 18 344,41доларів США;

-за відсотками 779,01 доларів США;

Решта боргу по тілу кредиту підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_4

Враховуючи, що останній платіж на повернення кредиту був здійснений 7 травня 2015року, з позовом банк звернувся 20 липня 2015 року, то порука за кредитним договором з цих підстав повністю не припинилася, доводи ОСОБА_5 та її представника в цій частині є безпідставними.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань позичальника в доларах США та додатковою угодою до нього погодили сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу від гривневого еквіваленту суми.

Апеляційний суд двічі ухвалами від 31.05.2018року та 21.06.2018року зобов'язував позивача надати розрахунок заборгованості, що відповідає умовам кредитного договору, в т.ч. визначення пені в національній грошовій одиниці-гривня. Однак неустойка кредитором нарахована в доларах США без урахування договірних положень між сторонами.

Отже, надавши можливість позивачу надати скорегований розрахунок заборгованості, апеляційний суд, виконав вимоги ч.5 ст.12 ЦПК України щодо сприяння учасникам справи щодо реалізації їх прав, та, враховуючи те, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг та має бути обачним та розсудливим у веденні своїх справ, приходить до висновку про недоведеність своїх вимог в частині стягнення пені та відмову у її стягненні.

Слід зазначити, що звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні докази на обґрунтування власної правової позиції.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1539цс17, від яких Верховний Суд не відступав.

Встановлено, що 24 березня 2008року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, укладена додаткова угода до кредитного договору №07-157-КФ-2007 від 30.03.2007 року.

Пунктом 11 договору поруки від 30.03.2007року встановлено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Вбачається, що про укладення додаткової угоди поручитель не повідомлялася, додаткова угода з нею не укладалася.

Так, згідно п.9.1 цього кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язувався сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожний день прострочення платежу за весь час прострочення.

Відповідно ж до п.1.5.1 Додаткової угоди до вказаного кредитного договору за порушення термінів сплати грошових зобов'язань позичальника, банк має право нараховувати пеню:

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такого прострочення виражена в гривні, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення;

-у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу (еквівалент розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такого простроченого платежу виражена у іноземній валюті, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Аналіз наведених умов кредитного договору та додаткової угоди до нього дає підстави для висновку, що сторони, у додатковій угоді уточнили порядок нарахування кредитором пені при порушенні термінів сплати грошових зобов'язань.

Також п.7.1.2 кредитного договору передбачав, що при зміні облікової ставки НБУ, інфляційного індексу чи кон'юктури ринку попиту на кредитні ресурси банк має право переглянути встановлену п.1.1 процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє позичальника у письмовій формі за 10 календарних днів до дня встановлення нової ставки.

У пункті 2 договору поруки вказано, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору.

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Пунктом 3 додаткової угоди до кредитного договору сторони погодили, що протягом дії цього договору може бути змінено розмір процентної ставки (зокрема базової або підвищеної в сторону збільшення, у разі настання будь-якої із зазначених у цьому пункті підстав. Про зміну процентної ставки банк має повідомити позичальника письмово не менше ніж за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки; протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки.

Отже, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Зміни, внесені додатковою угодою не призводять до збільшення обсягу відповідальності поручителя без її на те згоди, а тому відсутні правові підстави для застосування частини першої статті 559 ЦК України.

Щодо доводів відповідачів про неправильність розрахунку, як такого, що не враховує принципи виконання зобов'язань частинами і періодичне нарахування процентів в залежності від суми залишку боргу, а також умов кредитного договору щодо порядку нарахування процентів.

В ході розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_4 надані копії листів №2290О-2/322 від 16.07.2008року, направлені ВАТ «Універсал Банк» на адреси відповідачів про те, що з 15 липня 2008 року нарахування відсотків за залишок кредиту здійснюється за процентною ставкою 12,95% та виписки із рахунку, які свідчать про те, що процентна ставка за кредитом становить 12,95%.

Разом з тим, згідно заявленого позову та розрахунку заборгованості по кредиту, банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами, виходячи із процентної ставки 12,5% річних, що не суперечить умовам укладених договорів, не призводить до порушення прав відповідачів та не доводить неправильність здійснення розрахунку.

За загальним правилом, передбаченим у статті 531 ЦК України, виконання обов'язку достроково є правом боржника, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Як наслідок, виконання обов'язку боржником достроково є належним виконанням, якщо заборона не зумовлена договором, актами цивільного законодавства, сутністю зобов'язання або звичаями ділового обороту. При цьому в договорі між боржником та кредитором може бути встановлена процедура здійснення права на дострокове виконання.

Відповідно до пп.1.2 додаткової угоди до кредитного договору від 24 березня 2008року сторони погодили, що терміни сплати процентів та погашення відповідної частини кредиту (якщо за договором кредит погашається частинами) встановлюється: останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця. При цьому, якщо таке число припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то днем сплати вважається останній день робочий день, що передує такому вихідному, святковому або неробочому дню.

Пунктом 2 цього цієї угоди передбачено, що позичальник може здійснювати дострокове часткове погашення кредиту у будь-який час, лише за умови обов'язкового виконання наступних умов: позичальник письмово повідомив банк про таке погашення за встановленою банком формою не пізніше ніж за три робочих дні; позичальник вніс відповідну суму на відповідний транзитний рахунок банку. Дострокове погашення кредиту не здійснюється, якщо не дотримана хоча б одна з вищевказаних умов дострокового погашення.

Платіжним періодом за умовами цієї угоди є період, що дорівнює одному календарному місяцю, з дати в яку повинен бути сплачений попередній платіж до дати, обумовленої в додатковій угоді, для сплати наступного щомісячного платежу.

Таким чином, умовами додаткової угоди передбачено право позичальника достроково погашати кредит, однак з дотриманням зазначеного у ній порядку.

Сторонами не заперечується та підтверджується наданим розрахунком банку, що ОСОБА_10, неодноразово з 10.06.2008року вносила кошти, які перевищували розмір щомісячного платежу, які банком були зараховані в рахунок погашення кредиту не в день сплати, а пізніше, після 10 числа місяця.

Докази про те, що ОСОБА_4 вносила кошти з дотриманням порядку, встановленого п.2 додаткової угоди в матеріалах справи відсутні, а тому її покликання на порушення банком строків зарахування внесених коштів та невідповідність розрахунку заборгованості умовам договору є безпідставними та не ґрунтуються на нормах ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Додатковій угоді до кредитного договору від 24.03.2008року.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст. 2 ЦПК України одним із завданням цивільного судочинства є неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

У даній справі судами двох інстанції двічі були задоволені клопотання відповідачів про призначення судової економічної експертизи, які не проведені перший раз через ненадання експерту затребуваних ним документів, друга - в зв'язку з не оплатою експертизи.

Апеляційний суд вважає, що відсутність висновку експертизи не може бути підставою для відмови у задоволенні позову банку, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. (Стаття 89 ЦПК України). В ході розгляду справи відповідачами не надано доказів, які могли свідчити про неправильність розрахунків боргу та не спростовано розміру заборгованості, яка підтверджується розрахунком боргу.

Покликання ОСОБА_4В в письмових запереченнях на позов про те, що банком в рахунок заборгованості по кредиту не враховано кошти внесені нею 14.05.2007року у розмірі 200 доларів США та 16.10.2008року у розмірі 11 доларів США спростовуються випискою з особового рахунку (а.с.90, 137 т.2) та розрахунком, наданим банком на вимогу суду.(а.с.262,263 т.2)

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов'язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості.

Враховуючи наведене, на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню, з постановленням нового - про часткове задоволення позову.

З урахуванням положень частин 1, 13 статті 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору підлягають пропорційному розподілу. Позивачем при подачі позову та апеляційної скарги судовий збір сплачено в загальному розмірі 9135 грн. Позов задоволено на 97,94%(19497,99х100:19908,16), тому судовий збір позивачу підлягає відшкодуванню у загальному розмірі 8 946,82грн. Позов до ОСОБА_5 задоволено на 96,06% (19123,42х100:19908,16). Судовий збір з поручителя підлягає стягненню у сумі 4 297,16 грн.( 8946,82х96,06%=8594,32:2), решта в сумі 4 649,66 грн. - з ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. ст. 526, 546, 553, 554, 559, 654, 1048, 1050, 10524 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (місцезнаходження м.Київ вул. Автозаводська,54/19, ) заборгованість за кредитним договором № 07-159- КФ-2007 від 30 березня 2007року, яка утворилася станом на 23.06.2015 року у загальній сумі 19 123 (дев'ятнадцять тисяч сто двадцять три)долара 42 цента США та складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 18 344,41 (вісімнадцять тисяч триста сорок чотири)долара 41 цент США, заборгованості за відсотками у сумі 779(сімсот сімдесят дев'ять)доларів 01цент США.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (місцезнаходження м.Київ вул. Автозаводська,54/19, ) заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № 07-159- КФ-2007 від 30 березня 2007року у розмірі 374(триста сімдесят чотири)долара 57центів США.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (місцезнаходження м.Київ вул. Автозаводська,54/19, ) витрати по оплаті судового збору у сумі 4297 (чотири тисячі двісті дев'яносто сім)грн.16коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (місцезнаходження м.Київ вул. Автозаводська,54/19, ) витрати по оплаті судового збору у сумі 4649(чотири тисячі шістсот сорок дев'ять)грн.66коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 лютого 2019року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.