ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1298/19 Справа № 201/2854/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П.,Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», громадська організація «Служба захисту прав споживачів України» про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», громадська організація «Служба захисту прав споживачів України» про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, де проживає і користується послугами газопостачання. У її квартирі є газова плита, однак відсутній газовий лічильник. Між нею та ПАТ «Дніпрогаз» укладений типовий договір розподілу природного газу. Вона сумлінно виконувала усі умови договору та регулярно сплачувала послуги, жодної заборгованості не мала. 17 листопада 2016 року вона звернулася до ПАТ «Дніпрогаз» із заявою про безоплатне встановлення в її квартирі лічильника природного газу. Однак, 22 листопада 2016 року нею отримано відмову із пропозицією встановити лічильник газу за власні кошти. З березня 2017 року, після встановлення загальнобудинкового лічильника газу за адресою: АДРЕСА_2 стали надходити від ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» рахунки, в яких нарахування за послуги з газопостачання значно збільшилися. При цьому, в наданих рахунках ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» почав вказувати показники будинкового лічильника та об'єм спожитого газу без зазначення способу розрахунку. Вважає, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник газу, яка вбачається із відповіді від 22 листопада 2016 року, суперечить вимогам законодавства та порушує її права, тому просила суд визнати за нею право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Дніпрогаз» і зобов'язати відповідача здійснити встановлення індивідуального газового лічильника у її квартирі (а.с.1-7, 83-84).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.98-101).

З таким рішенням не погодилася ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 105-112).

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Дніпрогаз" просили апеляційну скаргу залишити без задолення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість. (а.с.123-127).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована у вказаній квартирі (а.с. 11, 12).

Другим співвласником квартири АДРЕСА_1 є донька позивача - ОСОБА_2, яка зареєстрована, але не проживає у вказаній квартирі з 2015 року. Проживає постійно з 2015 року в АДРЕСА_3 (а.с.11, 12, 13).

17 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача ПАТ «Дніпрогаз» із заявою про безоплатне встановлення індивідуального приладу обліку природного газу у квартирі (а.с. 16).

Листом від 22 листопада 2016 року № 10266/8-2 відповідач повідомив про встановлення загальнобудинкового вузла обліку у 2016 році та надав пропозицію встановити квартирний прилад обліку за власні кошти (а.с.17).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1, посилалася на безпідставність відмови ПАТ «Дніпрогаз» у безоплатному встановленні індивідуального приладу обліку природного газу у квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції посилався на необгрунтованість позовних вимог, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI).

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року№ 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Тобто, саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку на споживачів є неправомірним.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установлено, що позивач є споживачем природного газу для приготування їжі, а відповідач - виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов'язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу для населення, який використовується для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, так як розгляд справи по суті завершився до внесення змін щодо строку встановлення лічильників таким споживачам.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не вживав жодних заходів для фінансування встановлення позивачу індивідуального лічильника газу для приготування їжі за рахунок будь-якого бюджету.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права споживача, волевиявлення якого на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Встановлення споживачам індивідуальних лічильників газу для приготування їжі забезпечить оплату кожним з них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість, а тому вимоги про зобов'язання відповідача здійснити встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі позивача є обгрунтованми і такмим, що підлягають задоволенню.

Право позивача на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником встановлено Законом та мотивувальною частиною даної постанови, відтак апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником не підлягають окремому задоволенню, оскільки не відповідають нормам ст. 16 ЦК України.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даного спору, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання ПАТ "Дніпрогаз" за свій рахунок здійснити встановлення у належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 індивідуального лічильнику на газопостачання для приготування їжі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», громадська організація «Служба захисту прав споживачів України» про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», громадська організація «Служба захисту прав споживачів України» про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариства "Дніпрогаз" за свій рахунок здійснити встановлення у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник на газопостачання для приготування їжі.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді