ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 385/1328/16-ц

провадження № 61-273 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, прокуратура Кіровоградської області, Гайворонське відділення Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області, Гайворонська районна рада Кіровоградської області,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року в складі судді Галицького В. В. та на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в складі колегії суддів Мурашка С. І., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області, Гайворонського відділення Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області, Гайворонської районної ради Кіровоградської області та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з Державного бюджету України на її користь 400 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, 785 914,57 грн заробітної плати, втраченої внаслідок звільнення з посади на підставі протесту прокурора, скасувати розпорядження голови Гайворонської районної ради від 03 квітня 2008 року № 25к-гр як таке, що суперечить Конституції й Законам України, та стягнути з Гайворонської районної ради 131 133,4 грн у рахунок втраченого грошового забезпечення (пенсії) внаслідок прийняття цього розпорядження, а також стягнути 72079,5 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, а саме транспортних витрат і витрат на лікування, понесених ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 55-445.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з 11 листопада 2007 року до 05 жовтня 2012 року вона перебувала під слідством, до неї було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Протягом цього періоду були порушені її нормальні життєві зв`язки, для організації свого життя вона витратила додаткові зусилля, зазнала моральних страждань, перенесених нею в зв`язку з застосуванням заходів примусу.

Указані обставини спричинили позивачеві глибокі душевну та психологічну травми, викликали пов`язані з цим моральні страждання й переживання.

Також ОСОБА_2 указує, що понесла майнові витрати на транспорт та на лікування, які підлягають стягненню на її користь з Державного бюджету України.

Позивач уважає, що була незаконно звільнена з посади головного бухгалтера на підставі протеста прокурора, а тому їй повинна бути виплачена втрачена заробітна плата.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що підстави для стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в кримінальному провадженні № 55-445, відсутні, оскільки вказані вимоги були предметом розгляду в справі № 386/370/16-ц.

ОСОБА_2 була звільнена з посади головного бухгалтера в зв`зяку досягненням нею граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування та виходом на пенсію, а не на підставі протеста прокурора, а тому підстави для стягнення 785 914,57 грн утраченої заробітної плати відсутні.

Вимоги про скасування розпорядження голови Гайворонської районної ради № 25к-гр від 14 квітня 2008 року та стягннення майнової шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки в установленому законом порядку позивачем не доведені.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22 грудня 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 указувала, що суди неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права та безпідставно відмовили в задоволенні позову.

Просила оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що постановою слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області від 19 березня 2007 року в кримінальній справі № 55-430 ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 191, частиною першою статті 366 КК України.

19 березня 2007 року відносно ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

11 листопада 2007 року порушено кримінальну справу № 55-445 за фактом заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, поєднаного зі службовим підробленням, відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 191, частиною першою статті 366 КК України.

Постановою помічника прокурора Гайворонського району Кіровоградської області від 05 жовтня 2011 кримінальні справи № 55-430 та № 55-445 об`єднано в одне провадження - в кримінальну справу № 55-430.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2012 кримінальну справу № 55-430 направлено прокурору Гайворонського району для проведення додаткового розслідування.

У зв`язку з набранням чинності КПК України в редакції 2012 року, старшим слідчим Гайворонського РВ УМВС України в Кіровоградській області 28 листопада 2012 року відомості про вказану кримінальну справу внесені до ЄРДР за № 0000052.

Вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2014 року по кримінальному провадженню №0000052 ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 191, частинамию першою, третьою статті 366 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 травня 2014 року вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2014 року скасовано, кримінальне провадження направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2015 року, по кримінальному провадженню №0000052 ОСОБА_2 визнано невинною в пред`явлених їй обвинуваченнях за частинами другою, третьою статті 191, частинамию першою, третьою статті 366 КК України та виправдано. Скасовано обрану ОСОБА_2 міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 просить відшкодувати їй моральну шкоду за перебування її під слідством і судом по кримінальній справі № 55-445 0000052) із 11 листопада 2007 року до 05 жовтня 2012 року.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року в справі № 386/370/16-ц, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2017 року, позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області, Гайворонського відділення Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, а також майнової шкоди задоволено частково та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 333 440 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди за період перебування під слідством і судом із 19 березня 2007 року до 25 листопада 2012 року.

05 липня 2004 року розпорядженням заступника голови Гайворонської районної ради Кіровоградської області № 21к-гр ОСОБА_2 призначено на посаду керуючої справами виконавчого апарату районної ради, з якої її було звільнено 14 липня 2006 року розпорядженням голови Гайворонської районної ради Кіровоградської області № 42к-гр у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування та виходом на пенсію.

На підставі протеста прокурора Гайворонського району Кіровоградської області від 03 квітня 2008 року № 585 голова Гайворонської районної ради Кіровоградської області видав розпорядження від 15 квітня 2008 року № 25к-гр, яким скасував розпорядження заступника голови Гайворонської районної ради Кіровоградської області № 21 у частині встановлення надбавки за роботу з таємними документами в розмірі 10 відсотків до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадках, зазначених у статті 2 цього Закону, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Така моральна шкода відшкодовується за період, протягом якого органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури та суду вчинялися незаконні дії щодо особи, тобто період перебування особи під слідством і судом.

Розмір передбаченого законом відшкодування визначається з урахуванням тривалості відповідного періоду та не залежить від кількості кримінальних проваджень, які одночасно тривали в такий період часу.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстнації, з яким погодився апеляційний суд, що ОСОБА_2 просить відшкодувати їй моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, за період з 11 листопада 2007 року до 05 жовтня 2012 року, за який рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року в справі № 386/370/16-ц ОСОБА_2 уже було відшкодовано завдану моральну шкоду.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

ОСОБА_2 була звільнена з посади з дотримання законодавства в зв`язку з досягненням нею граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування, такий наказ незаконним в установленому порядку не визнавався та не скасований, а тому правильним є висновок судів про відсутність правових підстав для стягнення втраченого заробітку, оскільки така вимога є безпідставною.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності розпорядження голови Гайворонської районної ради Кіровоградської області від 15 квітня 2008 року № 25к-гр позивач не надала, а тому відсутні правові підстави для його скасування та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 утраченого грошового забезпечення (пенсії), внаслідок прийняття цього розпорядження.

Доказів на підтвердження того, що в рамках кримінального провадження ОСОБА_2 понесла транспортні та інші витрати в розмірі 72 079 грн судам першої та апеляційної інстанції позивач не надала, а тому суди дійшли правильного висновку про недоведеність даної позовної вимоги.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної істанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі є обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішеннь - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат