Єдиний унікальний номер справи 489/2083/18 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/715/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі:

представників позивача - Іващенка В. І. та Коренко Т.В. ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

його представника - ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Темп-1» рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 20 лютого 2019 року о 12 годині 08 хвилин, в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Рум`янцева Н.О., у цивільній справі за позовом Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Темп-1» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинної забудови,

В С Т А Н О В И Л А:

13 квітня 2018 року Обслуговуючий автогаражний кооператив «Темп-1» (далі - ОАГК «Темп-1») пред`явив до ОСОБА_3 вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею, виданого Миколаївською міською радою народних депутатів Миколаївської області, земля що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 3,7180 га, надано у постійне користування ОАГК «Темп-1» та зареєстровано в книзі за № 456 від 30 жовтня 2001 року.

Відповідач, не будучи членом кооперативу, без будь-яких правових підстав захопив земельну ділянку із землі автогаражного кооперативу й самовільно, без погодження співвласників, погоджень та дозволу відповідних державних органів, збудував на ній гараж.

Посилаючись на виписане, та на норми ст. ст. 130, 152 ЗК України, ОАГК «Темп-1» просив зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинної забудови, споруджуваного ним гаражу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2019 року в позові ОАГК «Темп-1» відмовлено.

ОАГК «Темп-1» подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Скаргу вмотивовував, неповнотою з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушеннями норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, оскільки суд постановив його у повній відповідності з нормами матеріального й процесуального права.

Так, відмовляючи в позові, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт самовільного захоплення земельної ділянки, створення перешкод у її користуванні з боку відповідача, а, відповідно, і необхідності знесення побудованого на ньому об`єкту нерухомості.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Оскаржене рішення ухвалено у відповідності з виписаним вище.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» (далі - Закон) кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

В силу ст. 10 Закону членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

За статтею 11 Закону вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОАГК «Темп-1» зареєстрований в реєстрі з 18 липня 1997 року, 03 жовтня 2006 року, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з основним видом економічної діяльності - комплексне обслуговування об`єктів (а.с.4). Відповідно до державного акту на право постійного користування землею, виданого Миколаївською міською радою народних депутатів Миколаївської області, земля що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 3,7180 га, надано у постійне користування ОАГК «Темп-1» та зареєстровано в книзі за № 456 від 30 жовтня 2001 року (а.с.6). Згідно довідки про присвоєння кадастрового номера земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,7180 га, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 7,8).

Також з матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до голови автогаражного кооперативу «Темп-1» з заявою про надання йому земельної ділянки для експлуатації та будівництва автогаражу, що розташована на території ОАГК «Темп-1» (а.с. 34).

Відповідно до протоколу правління № 10 від 29 липня 2017 року в порядку денному, прийнято рішення щодо надання ОСОБА_3 земельної ділянки для експлуатації та будівництва гаражу, що розташована на території кооперативу та вільна від забудови та кооперативом не використовується (а.с. 36-38).

В матеріалах справи міститься список з підписами членів ОАГК «Темп-1», які не заперечують про виділення земельної ділянки під будівництво гаражу (а.с. 46-48).

На виконання зазначеного рішення правління, ОСОБА_3 у вересні 2017 року сплатив вступний та членський внесок, про що зроблені записи в членській книжці відповідача на гараж НОМЕР_2 (а.с. 61-62).

Крім того, 1 серпня 2017 року між АГК «Темп-1» та ОСОБА_3 укладено договір на будівництво гаражу № 4, відповідно до якого забудовник зобов`язаний виконати роботи з будівництва гаражу, згідно з проектно-кошторисною документацією та ввести в експлуатацію об`єкт у встановлений термін не пізніше 31 грудня 2017 року (п.п. 1.1, 2.1 Договору) (а.с.41-43).

Згідно звіту про проведення технічного обстеження, складеного ФОП ОСОБА_5 05 березня 2018 року, встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації гаражу АДРЕСА_2 адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 50-59).

Звертаючись до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення вищезазначеного гаражу, позивач посилався на те, що зазначена споруда є самочинною, побудована без дозволу власника (користувача земельної ділянки) та без належних дозволів архітектурно-будівельних організацій.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що гараж, який побудував ОСОБА_3 на території АГК «Темп-1», не можна віднести до самочинного будівництва у розумінні положень ст. 376 ЦК України, оскільки таке будівництво відбувалося із згоди користувача земельної ділянки, а саме правління АГК «Темп-1», що відображено у протоколі правління № 10 від 29 липня 2017 року ( а.с. 36-38).

Крім того, між кооперативом та ОСОБА_3 укладено договір на будівництво, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе обов`язок виконати будівництво гаражу власними силами і за власні кошти зі свого матеріалу, і крім того, взяв на себе обов`язок прийняти фінансову участь в проведенні робіт з ремонту відновлення та реконструкції «естакади» кооперативу. Зазначений обов`язок ним було виконано, а кооператив прийняв це виконання.

Що стосується виготовлення проекту будівництва гаражу на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні кооперативу, то відповідно до п. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна організація має право виконувати замовлення на проектування тільки власника або користувача земельної ділянки, тобто АГК «Темп-1», який не звертався у встановленому порядку для розроблення такого проекту ( а.с.186).

Проте, відсутність проекту не призвела до допущення під час будівництва істотних порушень будівельних норм та правил, про що свідчить звіт про проведення технічного обстеження, яким встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації гаражу № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 » ( а.с. 69-78) .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що будівництво спірного гаражу не є самовільним, а тому відсутні підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаражу.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо самовільного захоплення земельної ділянки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що протоколом правління відповідачу була надана вільна земельна ділянка на території АГК «Темп-1» для будівництва гаражу, між сторонами укладено договір на будівництво, відповідачем сплачені вступний внесок та членські внески, а тому сукупність зазначених обставин, не може свідчити про самовільні дії відповідача щодо будівництва гаражу на території АГК «Темп-1».

До того ж, під час будівництва, жодних претензій зі сторони АГК «Темп-1» до відповідача з приводу незаконного будівництва не надходило.

Отже, на підставі зазначених документів органів управління кооперативом, у ОСОБА_3 сформувалося розумне сподівання, що стосовно нього, цей орган буде діяти саме так, а не інакше, тобто виникли правомірні очікування щодо правомірності будівництва гаражу на території АГК «Темп-1».

Доводи позивача, стосовно відсутності дозволу на виконання будівельних робіт та проектної документації на будівництво спірного гаражу, не можуть бути достатньою підставою для задоволення позову, оскільки даний вид документів повинен замовити АГК «Темп-1», так як користувачем земельної ділянки є саме кооператив, про що свідчить п. 5 підпункту 2 ст. 26 , розділу 1V регулювання забудови територій Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.162).

Не заслуговують на увагу й посилання позивача на недотримання п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування 17 квітня 1992 року № 44, щодо відстані 1,0 метрової відстані від найбільш виступної конструкції стіни, оскільки ці обставини жодними доказами не підтверджені. До того ж, порушення цих норм не може бути безумовною підставою для знесення споруди.

Щодо тверджень кооперативу, стосовно порушень правил пожежної безпеки, то ці твердження також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, на плані евакуації, який затверджений правлінням кооперативу на момент будівництва гаражу, чітко зазначено аварійні проїзди та виїзди в кооперативі, та з цієї схеми вбачається, що побудований відповідачем гараж не перешкоджає такому проїзду. Більше того, спірний гараж є завершуючим ряду гаражів, і ніяким чином не може перешкоджати проїзду

З урахуванням всіх зазначених обставин, суд не вбачає підстав для скасування рішення суду 1 інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права , а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків судів.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Темп-1» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

_________________________________________________

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.