Дата документу 05.04.2019 Справа № 334/1416/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1550/19 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Є.У.№ 334/1416/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітень 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Запорізькій завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Запорізький завод Феросплавів» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що з 19.06.1993 року по 15.08.2004 року та з 11.02.2006 року по 20.07.2015 працював горновим феросплавної печі плавильного цеху № 1 на ПАТ «Запорізький феросплавний завод», звідки звільнився за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. За висновком МСЕК від 29.05.17 його визнано інвалідом третьої групи безстроково із втратою 50% професійної працездатності, причина інвалідності - професійне захворювання, пов'язане із роботою в плавильному цеху № 1 ПАТ «Запорізький завод феросплавів» протягом 20 років 7 місяців та 7 днів. Посилаючись на те, що внаслідок професійного захворювання, яке виникло з вини відповідача, йому задано моральної шкоди, просив суд на підставі ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України стягнути 50 000 грн. на її відшкодування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з АТ «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в зв'язку з хронічним професійним захворюванням у вигляді грошової компенсації в розмірі 50 000 грн.

Стягнуто з АТ «Запорізький завод феросплавів» судовий збір на користь держави в розмірі на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, працюючи на Запорізькому заводі феросплавів понад 20 років в умовах впливу небезпечних і шкідливих факторів отримав стійку втрату професійної працездатності, через професійне захворювання його визнано інвалідом третьої групи безстроково, що є підставою для відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення і зменшення морального відшкодування до 25 000 грн. АТ «Запорізький завод Феросплавів» вказує, що судом першої інстанції не враховано грубу необережність потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди. Укладаючи трудовий договір, позивач був добре обізнаний з умовами виробництва, свідомо погодився на роботу з шкідливими і небезпечними факторами, яка надавала низку пільг і гарантій. Незважаючи на виникнення хвороби у 2012, позивач продовжував працювати, палив, чим сприяв погіршенню свого стану здоров'я. Судом не обговорено питання про залучення до участі у справі як співвідповідача ТОВ «МетПромСервіс», де позивач працював протягом 11 місяців з грудня 2004 по листопад 2005 сталеваром електропечі в шкідливих умовах. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. По справі не встановлена його вина у захворюванні, а посилання відповідача на його куріння є припущенням і жодними доказами не підтверджено. Не залучення судом першої інстанції ТОВ «МетПромСервісу» до участі у справі не є підставою для висновку про незаконність судового рішення, оскільки будь-яких вимог до вказаного товариства позивачем не заявлялося. Доводи про недоведеність моральної шкоди є також безпідставними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів, що в період виконання трудових обов'язків на підприємстві, внаслідок наявності на робочому місці шкідливих та небезпечних факторів, які значно перевищували гранично допустимі норми, отримав професійне захворювання та якого визнано особою з інвалідністю третьої групи із ступенем втрати професійної працездатності у 50% - безстроково, що і свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійним фізичним болем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, 1971 року народження, з 19.06.1993р. по 15.08.2004р. (11 років 01 місяць та 27 днів), та з 11.02.2006р. по 20.07.2015р. ( 09 років 05 місяців та 10 днів) працював горновим феросплавної печі плавильного цеху № 1 на ПАТ «Запорізький феросплавний завод», та був звільнений з підстав статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (а.с.16-18).

Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області № 08/03.2-24/2278 від 06.04.2017р. підтверджено працю позивача у шкідливих умовах в плавильному цеху № 1 ПАТ «Запорізький завод феросплавів» протягом 20 років 7 місяців та 7 днів, та визнано, що за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці горнового феросплавних печей відноситься до III класу 3 ступеня шкідливих і небезпечних умов праці, а за показниками важкості трудового процесу - до III класу 2 ступеня. У зв'язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв'язок захворювання позивача із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві Відповідача (а.с.9-15).

Згідно медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.04.2017р. № 500, ОСОБА_3 було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (токсикоз-пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), груп В. ЛН- другого ступеня, а також остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових (ПВ- першого-другого ступеня) суглобів, двосторонній плечолопатковий пері артроз (ПФ- другого ступеня), больовий синдром (а.с.7-8).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного підприємством 15 травня 2017р., та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною його професійного захворювання є наявність на робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: пилу - 11,38мг/м3 при ГДК- 2,0 мг/м3 та марганцю оксиду - 0,84-1,86 мг/м3 при ГДК - 0,05мг/м3, тобто зазначеним актом встановлено зв'язок зазначеного захворювання із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві ПАТ «Запорізький феросплавний завод» (а.с.5-6).

За висновком МСЕК серії АБ № 0034202 від 29.05.2017р. ОСОБА_3 вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 50% працездатності безстроково. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога та сімейного лікаря і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у (а.с.4).

З урахуванням встановлених обставин у справі та зазначених вимог закону суд першої інстанції правильно задовольнив позов.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Установивши, що професійне захворювання у ОСОБА_3 пов'язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на заводі відповідача протягом понад 20 років, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для її відшкодування за рахунок роботодавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що недбале ставлення позивача до свого здоров'я сприяло професійному захворюванню, є безпідставними Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.05.2017, причиною такого захворювання визнано наявність на робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: пилу - 11,38мг/м3 при ГДК- 2,0 мг/м3 та марганцю оксиду - 0,84-1,86 мг/м3 при ГДК - 0,05мг/м3, тобто зазначеним актом встановлено зв'язок зазначеного захворювання із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві ПАТ «Запорізький феросплавний завод» (а.с.5-6).

Та обставина, що після виявлення у 2012 році хронічного захворювання легень позивач продовжував працювати у небезпечних і шкідливих умовах, не є підставою для відмову у відшкодуванні моральної шкоди або для зменшення її розміру. Продовження позивачем роботи зі шкідливими умовами викликано не бажанням сприяти погіршенню самопочуття і збільшення ступеню втрати працездатності, а необхідністю нормального матеріального забезпечення своєї сім'ї, можливістю отримання додаткових пільг і благ.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виникненню професійного захворювання сприяла роботи позивача протягом 11 місяців на іншому підприємстві, є безпідставними, оскільки спростовуються як Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання , так і висновком Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, згідно яким професійне захворювання позивача викликано роботою у відповідача. Жодної згадки про небезпечні або шкідливі умови праці позивача на ТОВ «МетПромСервісу» вказані письмові докази не мітять, захворювання працівника з роботою на цьому товаристві не пов'язують .

При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості захворювання працівника, глибину його фізичних і моральних страждань, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого подальшого життя і виходив із принципу розумності і справедливості.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод Феросплавів» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: