1Справа № 337/194/18 2/335/152/2019

РІШЕННЯ
22 лютого 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Хома Д.М.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна, мотивуючи свої вимоги наступним.
Посилаючись на вимоги ст. ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, позивач вказує, що відповідач має відшкодувати шкоду як особа, що її завдала, при цьому, оскільки шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки шкода відшкодовується незалежно від наявності вини такої особи.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив його задовольнити.
Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не з'явився, про дату, час, та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованим листом із повідомленням. Надіслав письмові заперечення пояснення, у яких зазначив, що відповідно до заяви про страхове відшкодування від 30.11.2017 позивач ОСОБА_3 звертався до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за страховим відшкодуванням, та йому, як того вимагає Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було здійснено виплату страхового відшкодування, яке хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону та умов договору страхування. ОСОБА_5 «УПСК» у відповідності та у строки, визначені спеціальним Законом, розрахувало та сплатило позивачу ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 17 150,67 грн. Тобто, відповідач ОСОБА_5 «УПСК» у повному обсязі виконало взяті на себе зобовязання за Полісом № АК/1493177. На підставі зазначеного, у позові просив відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, просив за змістом поданих суду заперечень проти позову у задоволенні позову відмовити.
Згідно з поясненнями представника, він зазначає, що власником автомобіля, який було пошкоджено внаслідок ДТП, є ОСОБА_3, що підтверджується наданим позивачами ОСОБА_6 про оцінку транспортного засобу від 23.10.2017 №614. Проте, в момент ДТП автомобілем керував ОСОБА_1. Згідно чинного законодавства, право на отримання страхового відшкодування мають лише власники транспортних засобів. Отже, заявляючи вимогу про сплату страхового відшкодування у розмірі 55 525,96 грн., позивач ОСОБА_1 фактично намагається отримати відшкодування, яке вже було сплачено власнику транспортного засобу ОСОБА_3.
Щодо стягнення з ОСОБА_4 витрат по оплаті послуг експерта в розмірі 800 грн. та витрат по оплаті послуг з транспортування у розмірі 600 грн., представник відповідача вважає необґрунтованою, оскільки такі витрати відшкодовуються страховиком.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
27.08.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai i30» державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_2, його власником є позивач ОСОБА_3
Внаслідок цього ДТП автомобіль НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_5 була застрахована у ОСОБА_5 «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1493177 від 26.12.2016 року. Строк його дії з 27.12.2016 по 26.12.2017. Страхова сума на одного потерпілого двісті тисяч гривень, за шкоду заподіяну життю і здоровю сто тисяч.
Окрім того, 14.12.2016 між ОСОБА_5 «Українська пожежно-страхова компанія» і ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту «додатковий захист» № Д3/723-016001/160000064. Згідно п. 2.1 визначено страхову суму за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн. Термін дії з 27.12.2016 по 26.12.2017.
28.08.2017 до ОСОБА_5 «Українська пожежно-страхова компанія» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від ОСОБА_4 та ОСОБА_1
Згідно з п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобовязаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення страхового випадку та розміру збитків.
На виконання п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 08.09.2017 представником страхової компанії здійснено огляд пошкодженого автомобіля НОМЕР_6 та складено протокол огляду транспортного засобу.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує установлену цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 4329 від 08.11.2017 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_2 складає 28 304,77 гривень. Ринкова ж вартість автомобіля на момент пошкодження (його вартість до дорожньо-транспортної пригоди), згідно Розрахунку ринкової вартості № 4329, складає 23 951,85 гривень.
Положеннями п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до вимог законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу (28 304,77 грн.) перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (23 951,85 грн.), ремонт транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_2 в силу п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є економічно необґрунтованим.
У п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно Розрахунку № 4329 з визначення ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_2 ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані (після ДТП) складає 7 501,18 грн.
Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодуванню підлягала сума 16 450,67 грн. (23 951,85 грн. 7 501,18 грн.).
Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк виплати страхового відшкодування не повинен складати більше 90 днів з дня подання потерпілим заяви про страхове відшкодування.
Заява про страхове відшкодування від позивача ОСОБА_3 надійшла до ОСОБА_5 «Українська пожежно-страхова компанія» 30.11.2017.
02.02.2018 у межах передбаченого строку з дня отримання заяви про страхове відшкодування страховою компанією перерахувало на рахунок ОСОБА_3 17 150,67 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 1341.
Отже, страховою компанією, у відповідність з вимогами та у строки, які визначені спеціальним Законом, розрахувало та сплатило позивачу ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 16 450,67 грн.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 «Українська пожежно-страхова компанія» у повному обсязі виконало взяті на себе зобовязання за Полісом № АК/1493177.
Слід зазначити, що суд поклав в основу рішення саме розрахунок № 4329 від 08.11.2017 по визначенню ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу позивача, згідно якого ринкова вартість складає 23 951,85 гривень, оскільки він є повним і об'єктивним доказом з точки зору економічної обґрунтованості ремонту автомобіля та узгоджується з матеріалами справи.
Дослідження звіт № 614 від 23.10.2017 про проведення оцінки транспортного засобу ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_2 по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного позивачу ОСОБА_1, згідно якого така вартість складає 55 525, 96 грн., не може бути судом враховано при вирішенні спору, оскільки ним визначено лише матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ 2107, а вартість автомобіля до та після ДТП не встановлювалася, крім того розрахунок № 4329 від 08.11.2017 повністю відповідає вимогам спеціального Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що суд вважає належним та допустимим доказом.
З цього вбачається, що вимога по оплаті послуг експерта у 800 гривень з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Згідно матеріалів справи, розмір страхового відшкодування, який підлягав відшкодуванню страховою компанією на користь позивача ОСОБА_3 визначено в сумі 16 450,67 грн. Проте, згідно платіжного доручення від 02.02.2018 № 1341 на користь ОСОБА_3 страховиком перераховано 17 150,67 грн., що на 700,00 грн. більше, які в свою чергу і є сумою на покриття витрат на транспортування автомобіля. Тобто, вимога ОСОБА_1 по оплаті ОСОБА_4 послуг з транспортування у розмірі 600 гривень є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Також судом встановлено, що власником автомобіля НОМЕР_7 є позивач ОСОБА_3, проте автомобілем в момент ДТП керував позивач ОСОБА_1. Вказане також підтверджується технічним паспортом автомобіля ВАЗ-2107, держ. номер НОМЕР_2.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у пункті 13 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Матеріали справи містять копію технічного паспорту автомобіля ВАЗ-2107 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_2 (серія ГЗ № 014103), власником автомобіля зазначений (рос. мовою) «Лебедь Николай Григорьевич», у графі особливі відмітки (рос. мовою) «ОСОБА_8 имеет право управлять».
Достовірність даного документу перевірено судом у судовому засіданні 22.02.2019 року.
Частинами 2, 4 статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Позивачем ОСОБА_1 вказаний доказ наданий з порушенням встановлених ЦПК України строків.
На підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Окрім того, відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням транспортного засобу з установленим терміном дії.
Відповідно до визначень ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
До матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 не надано до матеріалів справи посвідчення водія.
Отже, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 правомірно експлуатував автомобіль в момент ДТП (або на підставі права власності, або права господарського відання, або оперативного управління, або на основі договору оренди або у звязку із переданим йому власником посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Тобто, позивач ОСОБА_1 не довів, що він має право вимоги на відшкодування шкоди, оскільки він не є власником автомобіля, а належних документів (доказів), які б підтверджували його право законного володіння автомобілем в момент ДТП, ним до матеріалів справи не надано.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.08.2017 року до страхової компанії надійшли повідомлення про ДТП від ОСОБА_4 та ОСОБА_1
Із заявою про страхове відшкодування до ОСОБА_5 «Українська пожежно-страхова компанія» 30.11.2017 року звернувся безпосередньо власник транспортного засобу - ОСОБА_3, якому фактично було сплачено страхове відшкодування 02.02.2018 року. У заяві позивач просив страховика оцінити та відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП. Автомобілю ВАЗ 2107 держ. номер НОМЕР_2.
Суд зазначає, що докази звернення позивачем ОСОБА_1 до страхової компанії щодо отримання страхового відшкодування йому, як потерпілому на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання ним повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду із відповідною заявою про страхове відшкодування до матеріалів справи не надано.
За приписами п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
У відповідності до вимог п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Із зазначеного вище вбачається, що страхове відшкодування, за наслідками ДТП, сплачено страховиком власнику транспортного засобу, лише після узгодження із ним розміру страхового відшкодування. Доказів заперечення власника транспортного засобу проти суми виплат до матеріалів справи не надано.
Визначаючись щодо відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
На підставі положень п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно позову ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, що підтверджуються висновками магнитно-резонансної томографії від 28.08.2017, що також зазначено у виписках медичної картки.
Оцінюючи вказані документи із зібраними по справі доказами у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що в наявних документах не зазначено, що захворювання є наслідком ДТП, відсутній причинний звязок між подією та наслідками.
Крім того, згідно постанові Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.11.2017 по справі про адміністративні правопорушення зазначено, що внаслідок ДТП травмованих немає.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у звязку з тим, що пошкодження транспортного засобу спричинило йому незручності у пересуванні його та його родичам, суд виходив з наступного.
Дійсно, у результаті ДТП автомобіль ВАЗ 2107 отримав механічні пошкодження, що безумовно змінило звичайний спосіб його життя, спричинило йому незручності, а тому він міг відчувати себе знервованим, тому з цього приводу він отримав моральну шкоду. Однак, заявлена ним сума, на думку суду, є завищеною, у звязку з чим, з огляду на засади виваженості, розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, в сумі 3000 гривень. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.
Що стосується стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача витрат, повязаних з наданням правової допомоги у розмірі 30 000,00 грн., слід зазначити наступне.
У позові позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів солідарно 2 100 грн. витрат на правову допомогу. В подальшому, позивачем збільшено суму до 30 000 грн.
У матеріалах справи наявний оригінал квитанції ПАТ «Акцент Банк» № 3421160 від 10.07.2018 про сплату позивачем ОСОБА_1 на користь ТОВ «Персона Гранд» 30 000,00 грн. за оплату юридичних послуг.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018).
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, відсутні акт приймання-передачі наданих послуг, відсутні відомості щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому у стягненні судових витрат на правову допомогу слід відмовити.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення цивільного позову частково.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1166, 1167, 1168, 1187, 1192 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 3, 1012, 13, 81, 82, 141, 263265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 136а, кв. 120) на користь ОСОБА_1 (м. Запоріжжя, вул. Героїв 93 бригадиАДРЕСА_1) у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 136а, кв. 120) на користь ОСОБА_1 (м. Запоріжжя, вул. Героїв 93 бригадиАДРЕСА_1) по сплаті судового збору 73,43 грн.(сімдесят три гривні 43 копійки).
В решті частині вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 лютого 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено (без врахування вихідних) 1 березня 2019 року.

Суддя І.П. Соболєва