Ухвала

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 645/2994/18

провадження № 61-2467ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЗО» (далі - ТОВ «РЕНЗО»), треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про витребування майна та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ТОВ «РЕНЗО», у якому просив:

- витребувати із законного володіння ОСОБА_4 нежитлову будівлю літ. «П/1-1», загальною площею 124,7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2;

- визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно;

- зобов'язати ОСОБА_4 надати йому доступ до нежитлової будівлі та передати ключі від неї;

- витребувати із незаконного володіння ТОВ «РЕНЗО» нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 360,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1;

- визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно та зобов'язати ТОВ «РЕНЗО» надати йому доступ до будівлі і передати ключі від неї.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити відчуження нежитлової будівлі літ. «П/1-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4, та нежитлової будівлі літ. «П-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстрована на праві власності за ТОВ «РЕНЗО».

Заява мотивована тим, що вжиття такого заходу забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки обставини справи свідчать про вчинення відповідачами незаконних дій щодо передачі прав власності іншим особам об'єкту нерухомого майна, присвоєнню нових поштових адрес тощо.

Посилаючись на те, що наведене свідчить про існування обґрунтованих та об'єктивних ризиків порушення прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_5 просив задовольнити подану заяву.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, заяву задоволено.

Накладено заборону відчуження на нежитлову будівлю літ. «П/1-1», загальною площею 124,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, та нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 360,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ТОВ «РЕНЗО».

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, з метою забезпечення позовних вимог, в основі яких знаходиться вимоги позивача щодо нерухомого майна, обґрунтовано вжив заходів забезпечення позову шляхом накладення заборон відчуження на нежитлові будівлі, оскільки невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЗО», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про витребування майна та визнання права власності, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило