ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 645/3201/17

провадження № 22-ц/818/322/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року (в складі судді Бондарєвої І.В.),

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача 200200,00 грн. у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та 100000,00 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 08.12.2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова була розглянута цивільна справа № 645/3994/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння та користування, та ухвалено рішення про задоволення позову. Відповідач приймав участь у розгляді справи, та у судових засіданнях підтвердив, що автомобіль марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 знаходиться у нього. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі набрало законної сили 20.12.2016 року, але відповідачем виконане не було, автомобіль законному володільцю негайно не повернув, а продовжив утримувати його у себе та користуватися ним за своїм розсудом. 24.01.2017 року автомобіль у відповідача було нібито викрадено. На думку позивача, вказана обставина свідчить про недбале ставлення відповідача до чужого автомобілю, що призвело до його втрати. Також, позивач має підозру, що своїми діями відповідач намагається ухилитися від виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Середня ринкова вартість автомобіля з подібними характеристиками наразі складає 110 000 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Крім того, позивачка мала намір після повернення автомобіля здати його в оренду, тому просить суд, відповідно до статті 22 ЦК України, стягнути з ОСОБА_2 доходи, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, тобто упущену вигоду за 451 день (з 20.12.2016 року по 15.03.2018 року) у розмірі 90200,00 грн. , з розрахунку 200-300 грн./день.

Крім того, протиправними діями відповідача їй була завдана моральна шкода у сумі 100000,00 гривень, яка полягає у понесенні значних фінансових втрат та погіршення стану її здоров'я у зв'язку з судовим розглядом справи. На лікування та обстеження у ТОВ «Клініка Мотор Січ» та на препарати для нормалізації артеріального тиску, які вона приймає досі, загалом було витрачено 4390,00 грн. Позивачка емоційна та вразлива до несправедливості людина, і відчуття марності її зусиль по відновленню справедливості (безсилля), гніву та приниження від поведінки відповідача, що схожа на знущання, завдають їй глибоких моральних страждань. У ситуації, що склалася, вона постійно знаходиться у стресі, і у зв'язку з цим турбується за своє здоров'я - оскільки під час стресу артеріальний тиск, який їй потрібно особливо контролювати, підвищується. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я 12.07.2017 року вона знову змушена була звернутися до лікаря, який призначив їй подальше лікування, пов'язане з черговими витратами на придбання дорогих ліків.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Вважав загальновідомою ту обставину, що спірний автомобіль може коштувати 110000,00 грн.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину не неявки суду не повідомили.

12.02.2018 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі через її незаконність, надуманість та безпідставність. Вказав, що дійсно йому було відомо про рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова щодо необхідності повернення позивачеві автомобілю марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов серії НОМЕР_2, яке він мав намір виконати та повернути автомобіль позивачеві. Також зазначає, що через аварійний стан спірного автомобілю, який на той час потребував капітального ремонту та не міг безпечно пересуватися на далекі відстані, його загальна вартість становила не більше 30000,00 грн. Проте позивач не побажала з'явитися або звернутися до нього з приводу витребування спірного автомобілю, а відповідач не мав змоги самостійно, за допомогою евакуатора, транспортувати його до м. Запоріжжя. Крім того, судом було постановлено саме витребувати у нього (ОСОБА_2.) спірний автомобіль, а не зобов'язано ОСОБА_2 транспортувати його до місця мешкання Позивача. Виходячи з цього, відповідач вважає безпідставним та бездоказовим факт звинувачення його з боку Позивача у бездіяльності яка на його погляд полягає невиконанні в добровільному порядку рішення суду від 08.12.2016 року справа № 645/3994/16-ц.

В період часу, коли спірний автомобіль був припаркований біля будинку відповідача АДРЕСА_1, та коли позивач, з невідомих йому причин не виявляла бажання його забрати та транспортувати в будь-яке інше місце, а саме в період з 23.50 годин 22.01.2017 року по 17.00 годин 24.01.2017 року, його було викрадено невідомими відповідачу особами. За заявою відповідача Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області 25.01.2017 року відкрито кримінальне провадження за № 0000132 з правовою кваліфікацією частини 1 статті 289 КК України.

Враховуючи що відповідач не був присутнім в судовому засіданні 08.12.2016 року при оголошенні рішення про витребування у нього спірного автомобілю, суть цього рішення йому не була на той час відома, даним рішенням судом було постановлено саме витребувати у відповідача спірний автомобіль, та не зобов'язано відповідача транспортувати його до місця мешкання позивача, автомобіль не перебував у відповідача на відповідальному зберіганні, був викрадений невідомими особами, відповідач вважає, що в даному випадку він не діяв неправомірно, а бездіяльність у відповідача взагалі відсутня.

Також, заперечував проти вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення саме діями чи бездіяльністю відповідача їй моральної та матеріальної шкоди, наявності саме його вини в цьому, наявності причинного зв'язку між поведінкою відповідача, та спричиненою їй шкодою, підтвердження факту перешкоджання відповідачем виконанню прийнятого судом рішення про витребування автомобілю.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 364,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати в частині відмови стягнення матеріальної та моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона надала суду всі необхідні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, а відповідач у передбачений законом спосіб не спростував твердження позивача та не навів належних доказів відсутності своєї вини у завданні позивачці заявленої матеріальної та моральної шкоди.

В судове засідання сторони не неодноразово не з'являлись, позивач в апеляційній скарзі просила розглядати справу у її відсутності, представник Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, повістки на адресу відповідача повертались без вручення, відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи телефонограмою.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 08.12.2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння та користування, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, скасування реєстрації на автомобіль (справа № 645/3994/16-ц) ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. Витребувано з чужого володіння та користування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2; визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно з яким право власності на автомобіль марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_2; скасовано реєстрацію автомобіля марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 за ОСОБА_2; вирішено питання про розподіл судових витрат.

При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що спірний автомобіль був придбаний в 2008 р. під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , проте 27.12.2014 р. автомобіль був відчужений без згоди позивача ОСОБА_7, яка, в свою чергу, здійснили відчуження автомобіля ОСОБА_8

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2015 р. спірний автомобіль витребувано з чужового незаконного володіння ОСОБА_8, проте на час розгляду справи право власності на автомобіль зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 (а.с.5).

Станом на 01.06.2018 р. вказане судове рішення не виконано, автомобіль ВАЗ 111740, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 не повернутий.

Вказана обставина сторонами визнана і не оспорюється, зазначена в поясненнях позивача та відзиві відповідача, тому відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України. не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Визначаючи розмір завданої позивачеві матеріальної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що матеріали справи містять роздруківку чотирьох оголошень в мережі Інтернет про продаж різних автомобілів марки ВАЗ 1117, 2008 року випуску, вартістю від 3950,00 доларів США до 4500,00 доларів США. (а.с.11-14), які позивач надав як доказ вартості спірного автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надані позивачем оголошення з мережі Інтернет обґрунтовано судом першої інстанції не прийняті в якості вартості саме спірного автомобіля, оскільки вказані оголошення свідчать лише про бажання продавців отримати певну суму за належні їм конкретні автомобілі, та аж ніяк не підтверджують дійсну ринкову вартість спірного автомобіля.

Між тим, згідно відзиву на позов, відповідач ОСОБА_2 визнав, що вартість спірного автомобілю може становити 30000 грн.

Не маючи сумніву у добровільності такого визнання, суд першої інстанції обґрунтовано вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду у вигляді вартості неповернутого спірного автомобіля, яка визнана відповідачем, у розмірі 30000,00 грн..

Що стосується вимог про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, яка могла би бути отриманою позивачем за здачу автомобіля в оренду, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав їх недоведеними, оскільки даних про технічний стан автомобіля, який щонайменше, з 27.12.2014 р. вибув з володіння позивача, матеріали справи не містять. Отже, доказів можливості експлуатувати автомобіль та реально одержувати доходи від здачі його в оренду позивач суду не надав.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачу були спричиненні душевні страждання, яких позивач зазнав у зв'язку із знищенням її майна, з вини відповідача, який не вжив необхідних заходів для збереження спірного автомобіля, що призвело до його втрати.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд з підстав, передбачених ст.ст.23, 1167 ЦК України, частково задовольнив вимоги та визначив розмір моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн..

Відповідачем рішення суду не оскаржується.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року- залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко