РІШЕННЯ

Іменем України

19.04.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова, в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: Головецька сільська Рада Сколівського району Львівської області, заінтересованої особи: Львівський міський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просять встановити юридичний факт неправильності (неповноти) запису про національність його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в актовому записі про його народження та про народження заявника, що є його сином - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник просить виправити неправильність (неповноту) запису про національність шляхом внесення зміни в актовий запис № 5 від 11.03.1994 р. складений Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі «національність батька» вказати «поляк» замість «українець».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа передана до розгляду судді Ванівському Ю.М.

Ухвалою про відкриття провадження по справі від 16.04.2019 року відкрито цивільне провадження по справі та справа призначено судове засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду. подав до суду заяву у якій зазначає, що не може зявитись у судове засідання, просить розглядати дану заяву за його відсутності, вимоги викладені у заяві підтримує у повному обсязі.

Заінтересована особа явки повноважного представника у судове засідання не забезпечила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином.

Заінтересована особа явки повноважного представника у судове засідання не забезпечила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.

11 березня 1994 р. Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідно до даних, що внесені у свідоцтво про народження НОМЕР_1 батьком вказано ОСОБА_2 , національність українець.

28 січня 1969 р. Головецькою сільською радою видано свідоцтво про народження НОМЕР_2 громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідно до даних, що внесені у свідоцтво про народження НОМЕР_2 батьком вказано ОСОБА_3 , національність українець.

Проте, відповідно до Довідки про народження-хрещення виданої ОСОБА_4 у м. Сколе, батько ОСОБА_3 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сколе, був сином ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , та був поляком по національності.

Таким чином, у свідоцтві про народження НОМЕР_2 та у Книзі реєстрації актів цивільного стану про народження, запис № 7 від 28.01.1969 р. помилково вказано національність батька заявника - ОСОБА_2 , як українець, хоча повинно бути вказано - поляк. Адже, завжди національність сина записувалась по національності батька, а його батько поляк.

Через допущену помилку у свідоцтві про народження батька заявника, аналогічну помилку було допущено і у свідоцтві про народження заявника, а саме, у свідоцтві про народження НОМЕР_1 та у Книзі реєстрації актів громадського стану про народження, запис № 5 від 11.03.1994 р. помилково вказано національність заявника, як українець, хоча повинно бути вказано - поляк.

За твердженням заявника, він як і його батько виховувався відповідно до польських традицій, сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами поляками, святкує польські свята, дотримується польських традицій та вважає себе поляком.

Згідно ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до положеньст.ст.1,3 ЗУ «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, у п.п.7,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» роз`яснено, що при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що заява підставна та підлягає задоволенню.

Таким чином, суд доходить до переконання, що вимога заявника про встановлення факту її польського походження відповідає, як фактичним обставинам справи встановлених судом так і положенням чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 259, 263, 293, 315, 317,319 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНП НОМЕР_3 та його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНП НОМЕР_4 належать до польської національності.

Встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в актовому записі про його народження та про народження його сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виправити неправильність (неповноту) запису про національність шляхом внесення зміни в актовий запис № 5 від 11.03.1994 р. складений Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі «національність батька» вказати «поляк» замість «українець».

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ванівський Ю.М.