КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-376/11 Головуючий у І інстанції - Колдіна О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Циби Руслана Андрійовича на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижика Андрія Павловича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

встановив:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вищезазначеною скаргою.

До розгляду скарги по суті зупинено стягнення за виконавчим листом №2-376/11 від 02 березня 2012 року в рамках виконавчого провадження №57983930.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині зупинення стягнення, АТ «Райффайзен Банк Аваль» через представника подало апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Розглядаючи скаргу на дії державного, приватного виконавця, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію, а тому зупинення стягнення можливе лише у випадках оскарження самого рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист або при оскарженні виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Представник апелянта просив ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року в частині зупинення стягнення за виконавчим листом №2-376/11 від 02 березня 2012 року в рамках виконавчого провадження №57983930 - скасувати.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, який обґрунтовував тим, що до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що Голосіївським районним судом м. Києва не зупинено вчинення виконавчих дій, що відноситься до компетенції приватного виконавця, а лише зупинено стягнення на підставі виконавчого листа.

Вважає, що так як боржником оскаржується постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 січня 2019 року, а саме правомірність стягнення відрахувань із заробітної плати в розмірі 40%, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність зупинення стягнення за виконавчим листом до розгляду скарги по суті.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, та зупиняючи стягнення за виконавчим листом №2-376/11 від 02 березня 2012 року в рамках виконавчого провадження №57983930, суд керувався постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до ч.15 якої, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розгляд таких заяв відноситься до розділу VII«Судовий контроль за виконанням судових рішень».

У ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрали законної сили.

Згідно з п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Розглядаючи скаргу на дії державного чи приватного виконавця, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки провадження щодо примусового виконання судового рішення є процесуальним принципом обов`язковості судового рішення.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до хибного висновку про наявність підстав для зупинення стягнення за виконавчим листом №2-376/11 від 02 березня 2012 року в рамках виконавчого провадження №57983930.

З урахуванням наведеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом №2-376/11 від 02 березня 2012 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Циби Руслана Андрійовича задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року в частині зупинення стягнення скасувати. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом №2-376/11 від 02 березня 2012 року відмовити.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 19 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана