Постанова

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 130/1734/14-ц

провадження № 61-34363св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник позивачів - ОСОБА_7,

відповідач - Чернятинська сільська рада Жмеринського району Вінницької області,

відповідач - ОСОБА_9,

представник відповідача - ОСОБА_10,

відповідач - Державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області,

відповідач - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області,

представник відповідача - Левінський Анатолій Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року у складі судді Сенько Л. Ю. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Войтка Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6звернулися до суду з позовом до Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (далі - Чернятинська сільська рада), ОСОБА_9, Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, вимоги якого уточнили під час розгляду справи та просили:

- визнати недійсним та скасувати рішення Чернятинської сільської ради від 14 березня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_9»;

- визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_9 20 травня 2013 року на земельну ділянку площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, та свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане ОСОБА_9 20 травня 2013 року на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1;

- визнати незаконними та скасувати рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на вказані земельні ділянки.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 є власником будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2. Право на частину будинку на підставі судового рішення перейшло до його дружини ОСОБА_6 В подальшому належні їм земельні ділянки та будинковолодіння були відчужені на користь ОСОБА_12

Протягом тривалого часу в них розглядався в різних судових інстанціях земельний спір з суміжним власником будинку ОСОБА_9 Під час розгляду вказаних земельних спорів за наявністю ухвал про забезпечення позову було оформлено ОСОБА_9 право на земельну ділянку. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_5 в судовому порядку визнавались недійснимими, однак остаточними судовими рішеннями чинність правовстановлюючих документів була відновлена. В данний час правовстановлюючі документи на земельну ділянку суміщаються один з одним, про що свідчить висновок експерта.

ОСОБА_9 подав зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області, Жмеринської районної державної адміністрації в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про визнання недійсними державних актів та скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та володінні власністю.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_13, Жмеринської районної державної адміністрації в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в якому просила визнати незаконними та скасувати рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,0800 га по АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 є власником будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 на підставі договорів дарування від 06 вересня 2013 року. До укладення даних правочинів земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_5 на підставі державного акту від 28 липня 2009 року на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та державного акту від 28 липня 2009 року на земельну ділянку площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, відповідно до погосподарської книги за будинковолодінням за вказаною адресою рахувалася земельна ділянка площею 0,3500 га, яка була передана у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення Чернятинської сільської ради від 11 лютого 2000 року. В даний час по фактичному користуванню площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_4 складає 0,3438 га, що на 62 кв.м менше за площу, право на яку до неї перейшло. Відповідачем ОСОБА_9 оскаржувалися державні акти, на підставі яких ОСОБА_5 був власником земельних ділянок. За результатами такого оскарження у задоволенні його позову було відмовлено.

Разом з тим, рішенням Чернятинської сільської ради від 03 березня 2012 року ОСОБА_9 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,33 га, з них 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, а 0,08 га для ведення особистого селянського господарства. Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року зазначене рішення сільської ради скасовано. Однак 14 березня 2013 року цією ж сільською радою прийнято два рішення, в тому числі про надання ОСОБА_9 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельні ділянки громадянам, про затвердження технічної документації, та видано ОСОБА_9 державні акти на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення державним реєстратором Реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції винесено рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,2500 га та площею 0,0800 га по АДРЕСА_1.

Вищевказане призвело до суміщення земельної ділянки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_15 та земельної ділянки, право власності на яку оформлено за ОСОБА_9, що є підставою для визнання незаконними і скасування рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ним на вказані земельні ділянки.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року вказані справи об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в частині вимог до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання незаконними та скасування рішень від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на вищевказані земельні ділянки та свідоцтва про право власності на них шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку до Державного реєстру прав на нерухоме майно - залишено без розгляду.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення Чернятинської сільської ради від 14 березня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянину ОСОБА_9».

Визнано недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_9 20 травня 2013 року на земельну ділянку площею 0,0800 га для ведення собистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_9 20 травня 2013 року на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Визнано незаконними та скасовано рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельні ділянки площею 0,2500га та площею 0,0800га по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що права та інтереси ОСОБА_4 були порушені прийняттям Чернятинською сільрадою 14 березня 2013 року рішення, яким затверджено технічну документацію та видано ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на земельну ділянку, частина якої фактично належить ОСОБА_4 та суміщається з земельною ділянкою ОСОБА_9, оскільки виділення земельної ділянки попередньому власнику ОСОБА_5 відбулося раніше, ніж виділено земельну ділянку ОСОБА_9, а отже рішення сільської ради є незаконним та підлягає скасуванню.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ним рішення з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням процесуального закону, оскільки у справі мають місце два взаємовиключні рішення, а саме: оскаржуване рішення суду, яким визнано незаконним та скасовано рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельні ділянки і ухвала суду від 23 травня 2017 року, якою така ж позовна вимога позивачів про скасування рішення від 20 травня 2013 року залишена без розгляду.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 23 травня 2017 року про залишення зустрічного позову ОСОБА_9 з направленням справи у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Під час розгляду справи судами не враховано, що ОСОБА_9 мав законне право звертатися з заявою про затвердження технічної документації по приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 та вчиняти інші дії для подальшої приватизації цієї земельної ділянки. Чинних заборон, в тому числі судових ухвал, на момент прийняття скасованого судом рішення сільської ради та отриманнясвідоцтва на право власності на земельні ділянки, не було.

Оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 140 ЗК України, яка передбачає вичерпний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку. При цьому, що суди не звернули увагу на те, що

ОСОБА_5 не мав права оскаржувати правовстановлюючі документи ОСОБА_9 на землю. Дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження для видачі державних актів ОСОБА_5 не отримував. Рішення, яке зазначене в його державних актах як підстава для їх отримання і яке міститься у справі на приватизацію земельної ділянки не приймалося. Тобто це рішення є нікчемним та не вимагає визнання його недійсним.

Державні акти на ім'я ОСОБА_5 є незаконними та недійсними, оскільки видані на підставі незаконно виготовленої та використаної технічної документації від 05 лютого 2008 року, в порушенні вимог, передбачених статтею 118 ЗК України, яка визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадян. Рішення сільської ради, відповідно до якого видано державні акти на ім'я ОСОБА_5 не приймалося і тому ці акти є недійсними з моменту їх видачі. Також не приймалося інших рішень сільради про затвердження технічної документації, передачі йому безоплатну в приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 та видачі йому державних актів.

Заявник посилається на те, що суд не розглянув подані ним клопотання про збільшення зустрічних позовних вимог, про призначення додаткової судово-технічної-земельної експертизи від 04 травня 2016 року. Також судом була задоволена заява ОСОБА_4 про витребування доказів, але суд розглянув справу без доказів, які витребовувались, не мотивувавши свої висновки.

Крім того, відповідач посилається на те, що витрати на правову допомогу стягнуті з нього незаконно і безпідставно. В оскаржуваному рішенні суд дійшов висновку, що права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не порушені, оскільки останні вже не володіють земельними ділянками, а отже і відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів за надану їм правову допомогу. Крім того, в акті, наданому представником ОСОБА_7, не зазначено конкретних дат, конкретних дій та документів, які ним складено у цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі на вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу представник позивачів не погодився з доводами відповідача та посилив залишити ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно записів погосподарську книгу за 2001-2005 року за будинковолодінням по АДРЕСА_2 рахувалась земельна ділянка площею 0,3500 га, яка була передана ОСОБА_5 безоплатно у приватну власність рішенням Чернятинської сільської ради від 11 січня 2000 року, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію присадибних земельних ділянок» від 26 грудня 1999 року.

Вказаним рішенням Чернятинської сільської ради від 11 лютого 2000 року ОСОБА_5 надано у власність земельні ділянки площами 0,1000 га (для ведення особистого селянського господарства) та 0,25 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд).

На підставі рішення виконавчого комітету Чернятинської сільської ради від 30 січня 2007 року ОСОБА_5 22 березня 2007 року видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_2.

Протоколом про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 06 вересня 2007 року ОСОБА_5 погоджено межі суміжних земельних ділянок.

28 липня 2009 року ОСОБА_5 видані державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі рішення Чернятинської сільської ради від 11 лютого 2000 року.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, між сторонами затверджено мирову угоду, зокрема щодо поділу вищевказаного будинку, та на підставі вказаного судового рішення 29 липня 2013 року проведено реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_16 та ОСОБА_5

06 вересня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір дарування житлового будинку з господарськими будлівлями та спорудами по АДРЕСА_2.

Статтею 116 ЗК Українипередбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до статті 120 ЗК Україниу разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналогічні норми містяться у статті 377 ЦК України.

Встановивши, що ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,35 га по АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд правильно виходив з того, що до ОСОБА_4, як до нового власника домоволодіння, відповідно перейшло право на земельну ділянку площею 0,3500 га, яка була передана ОСОБА_5 у власність на підставі рішення Чернятинської сільської ради від 11 січня 2000 року.

Вказане рішення Чернятинської сільської ради від 11 січня 2000 року оскаржувалось ОСОБА_9 в судовому порядку, проте ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 25 червня 2010 року провадження у справі за його позовом до Чернятинської сільської ради про визнання протиправним і скасування рішення, визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним - закрито.

Вказана ухвала суду ОСОБА_9 не оскаржувалась та набрала законної сили.

Рішення Чернятинської сільської ради від 11 січня 2000 року не скасовано та є чинним, а також у встановленому порядку недійсним не визнавалось.

ОСОБА_9 є власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2008 року, на підставі якого йому 22 серпня 2008 року видано реєстраційне посвідчення та зареєстровано право власності на вказаний будинок.

ОСОБА_9 оспорював в судовому порядку державні акти про право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_2, видані 28 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2011 року у справі №2-34/11 у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про визнання державних актів недійсними, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення меж - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2012 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та визнано недійсними, видані 28 липня 2009 року ОСОБА_5 державі акти про право власності на земельні ділянки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2014 року зазначене рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2012 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2011 року залишено без змін.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2011 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2014 року залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2014 року.

Таким чином, видані 28 липня 2009 року ОСОБА_5 державі акти про право власності на земельні ділянки є чинними, не є скасованими чи недійсними, та їх законність перевірена судами.

Рішенням Чернятинської сільської ради від 03 березня 2012 року «Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян Чернятинської сільської ради» ОСОБА_9 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,33 га із них: площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства. Надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельні ділянки громадянам в частині, що стосується ОСОБА_9

У березні 2012 року ОСОБА_5 подав адміністративний позов до суду про визнання протиправним та скасування вказаного рішення Чернятинської сільської ради від 03 березня 2012 року в частині передачі ОСОБА_9 земельних ділянок.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2012 року, залишеної без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року, вжито заходів забезпечення адміністративного позову ОСОБА_5, шляхом зупинення дії рішення Чернятинської сільської ради від 03 березня 2012 року та заборонено Чернятинській сільській раді вчиняти будь-які дії щодо приватизації ОСОБА_9 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2013 року, змінено заходи забезпечення вказаного адміністративного позову та заборонено Чернятинській сільській раді вчиняти дії щодо передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 до вирішення адміністративної справи за позовом ОСОБА_5 до Чернятинської сільської ради, третя особа - ОСОБА_9 про визнання протиправним та скасування рішення.

Разом з тим, під час дії встановлених судом заборон, 14 березня 2013 року Чернятинською сільською радою затверджено технічну документацію та видано ОСОБА_9 свідоцтва на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а державним реєстратором Реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції на підставі цього прийнято рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_9

При цьому, висновком земельно-технічної експертизи, складеного 27 листопада 2014 року ТОВ «Подільській центр судових експертиз», встановлено, що земельні ділянки домоволодінь АДРЕСА_1 суміщаються, площа суміщення становить 0,0012 га.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗКУкраїни.

У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів установив, що рішенням Чернятинської сільської ради від 14 березня 2013 року, яким затверджено технічну документацію та на підставі якого ОСОБА_9 видано свідоцтва про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, порушені права ОСОБА_4, оскільки на підставі цього рішення відбулось посвідчення та реєстрація права власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку, частина з якої належить на праві власності ОСОБА_4, суміщається із земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_9 При цьому, виділення земельної ділянки ОСОБА_5, який подарував її ОСОБА_4, відбулося раніше ніж виділено земельну ділянку ОСОБА_9, а рішення органом місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки у цих осіб (ОСОБА_5 або ОСОБА_4) для передачі її частини ОСОБА_9 не приймалось, що відповідно до статті 21 ЦК України, статті 152 ЗК України є підставою для визнання рішення Чернятинської сільської ради незаконним та його скасування.

Установивши незаконність наведеного рішення органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недійсність виданих 20 травня 2013 року ОСОБА_9 на підставі такого рішення свідоцтв про право власності на земельні ділянки.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_4 та скасував рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельні ділянки, оскільки рішення і документи, що стали підставою їх прийняття скасовані.

Доводи касаційної скарги відповідача про ухвалення судом у справі двох взаємовиключних рішень - рішення про визнання незаконним і скасування рішення від 20 травня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельні ділянки та ухвали суду від 23 травня 2017 року про залишення цієї позовної вимоги без розгляду, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки залишення без розгляду зазначених позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, заявлених в рамках первісного позову, не впливає на розгляд аналогічних вимог, заявлених ОСОБА_4 в контексті іншого позову, об'єднаного для спільного розгляду і вирішення з первісним позовом.

Посилання у касаційній скарзі на скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції від 23 травня 2017 року про залишення зустрічного позову ОСОБА_9 без розгляду з направленням справи у цій частині для продовження розгляду не впливають на правильність висновків судів, які в силу диспозитивності цивільного процесу вирішили спір по суті саме в межах заявлених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в суді першої інстанції вимог.

Аргументи касаційної скарги про відсутність чинних заборон, в тому числі судових ухвал, на момент прийняття скасованого судом рішення сільської ради та отримання свідоцтва на право власності на земельні ділянки, спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2013 року, якою змінено заходи забезпечення адміністративного позову ОСОБА_5 та заборонено Чернятинській сільській раді вчиняти дії щодо передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 до вирішення адміністративної справи про визнання протиправним та скасування рішення Чернятинської сільської ради від 03 березня 2012 року «Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян Чернятинської сільської ради» в частині безоплатної передачі у приватну власність присадибних ділянок.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що висновки судів не відповідають вимогам статті 140 ЗК України, яка передбачає вичерпний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку є необґрунтованими, оскільки суди встановили незаконність рішення органу місцевого самоврядування, а також факт порушення прав позивача, у зв'язку з чим правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та обрали спосіб захисту, який відповідає змісту порушеного права, в межах заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про відсутність у ОСОБА_5 права оскаржувати правовстановлюючі документи на землю ОСОБА_9, відсутність у нього дозволу на розроблення проекту землеустрою і його затвердження, нікчемність рішення, яке зазначене у державних актах ОСОБА_5, як підстава для їх отримання, незаконність і недійсність вказаних державних актів, незаконність виготовленої та використаної технічної документації від 05 лютого 2008 року, а також підписання наявного у справі рішення Чернятинської сільської ради від 11 лютого 2000 року неналежною особою - ОСОБА_18, яка на момент прийняття цього рішення не була головою сільради, зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів та встановлених судами обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, вказані доводи спростовуються встановленими судами під час розгляду справи обставинами та зібраними у справі доказами, зокрема, судовими рішеннями, наявними в матеріалах справи, якими вирішувались спори між тими сторонами та щодо тих же земельних ділянок, та обставинами, встановленими у цих рішеннях, в тому числі щодо визнання недійсними державних актів, виданих ОСОБА_5, щодо визнання протиправним і скасування рішення Чернятинської сільської ради від 03 березня 2012 року в частині передачі ОСОБА_9 земельних ділянок.

Посилання у касаційній скарзі на те, що судом не розглянуто подані ним клопотання про збільшення зустрічних позовних вимог, про призначення додаткової судово-технічної-земельної експертизи від 04 травня 2016 року, а також проведення розгляду судом справи без отримання витребуваних ухвалою суду доказів, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не можуть бути підставою для скасування правильних по суті судових рішень, ухвалених на підставі належної оцінки сукупності зібраних у справі доказів.

Посилання у касаційній скарзі на безпідставність стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не спростовують висновків судів щодо розподілу судових витрат та їх стягнення з кожного з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог у рівних частках, а також щодо документально підтверджених витрат на правову допомогу адвоката та розрахунку цих витрат, який згідно висновків судів підтверджується матеріалами справи і узгоджується з нормами Закону України «Про граничні розміри витрат на оплату правової допомоги в цивільних та кримінальних справах».

У справі, що є предметом перегляду, суди першої та апеляційної інстанції перевірили та дали належну оцінку саме тим доказам і обставинам, які стосуються предмету позову та входили до предмету доказування, відповідно до змісту позовних вимог, та щодо яких у сторін виник спір саме у цій справі.

При цьому, в силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська