Справа 263/5037/19
Провадження 2/263/1484/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 р. м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись з позовною заявою заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 в інтересах держави в особі Донецької обласної ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Регіональне відділення ФондуДержавного майна України в Донецькій області, Комунальна лікувально-профілактична установа «Міський міжрайонний онкологічний диспансер м. Маріуполя» , Донецька товарна біржа, Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Доенцької області ОСОБА_5, Мале приватне підприємство «Азовметалообмін», про визнання недійсним прилюдних торів, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2019р. заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 в інтересах держави в особі Донецької обласної ради подав до суди позовну заяву до відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Регіональне відділення Фонду Державного майна України в Донецькій області, Комунальна лікувально-профілактична установа «Міський міжрайонний онкологічний диспансер м. Маріуполя» , Донецька товарна біржа, Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Доенцької області ОСОБА_5, Мале приватне підприємство «Азовметалообмін», про визнання недійсним прилюдних торів, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та визнання права власності на нерухоме майно.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 175 ЦПК України, у разі пред'явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Відповідно до пункту 3 частини першої ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої ст.131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад судочинства (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

а)якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно, наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

При цьому, у випадках відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до суду, прокурор безсумнівно має право на подання позову в інтересах держави.

Якщо ж такий орган існує, то в такому разі прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва.

Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює відповідні повноваження, не достатньо для прийняття судом цієї заяви та рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після встановлення судом правових підстав для представництва.

До заяви не додані документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб в контексті вимог ч. 1 ст. 56 ЦПК України та ст.23 Закону України « Про прокуратуру».

Прокурором не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Донецької обласної ради, оскільки до матеріалів заяви не надано доказів щодо нездійснення або неналежним чином здійснення Донецькою обласною радою відповідних повноважень, віднесених до її компетенції.

До того ж, Донецької обласної ради на даний момент існує як юридична особа, не ліквідована, а тому здатна самостійно представляти свої інтереси в суді.

Крім того, прокурором не надано до матеріалів позовної заяви документів, що підтверджують згоду Донецької обласної ради на здійснення прокурором представництва її інтересів в суді.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи.

На підставі викладеного, враховуючи, що провадження у справі не відкрито, вважаю, що відповідно до наведених положень ст. 185 ЦПК України, належить повернути прокурору вказану позовну заяву з доданими до неї документами.

Одночасно суд розяснює, що Донецька обласна рада вправі самостійно звернутися до суду із позовною заявою.

На підставі наведеного, та керуючись ст.23 Закону України Про прокуратуру, ст.ст. 56, 175, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 в інтересах держави в особі Донецької обласної ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Регіональне відділення ФондуДержавного майна України в Донецькій області, Комунальна лікувально-профілактична установа «Міський міжрайонний онкологічний диспансер м. Маріуполя» , Донецька товарна біржа, Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Доенцької області ОСОБА_5, Мале приватне підприємство «Азовметалообмін», про визнання недійсним прилюдних торів, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та визнання права власності на нерухоме майно-повернути позивачу.

Розяснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Киян