ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/428/19 Справа № 203/5589/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом з урахуваннями змін та доповнень, до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що між ЗАТ «ОТП БАНК» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитним договір за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 45 000 дол. США. В забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного договору між ОСОБА_2 та банком був укладений договір іпотеки. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем був укладений договір факторингу за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

ОСОБА_2 своїх зобов'язання за договором не виконував, що було встановлено судовим рішенням, яким було задоволено позов позивача до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Заочним рішення Індустріального районного суду Дніпропетровської області було задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», визнано недійним кредитний договір, скасовано запис в Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майно, внесено до Державного реєстру іпотеки відомості про виключення запису з реєстру щодо нерухомого майно, яке ухвалою цього ж суду вказане заочне рішення було скасоване та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку, в подальшому даний позов було залишено без розгляду. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що новим власником вказаної квартири, яка знаходить в іпотеці, на підставі договору купівлі-продажу є ОСОБА_1 Оскільки наразі новим власником іпотечного майна є ОСОБА_3 тому саме до неї заявлено позов.

За таких обставин позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 44,9 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ) права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за договором іпотеки № PCL-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року, з наданням всіх повноважень продавця в тому числі але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату, державної влади, місцевого самоврядування та органах державної реєстрації, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстрації, ВРЖЕУ, нотаріату, реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів в органах державної реєстрації в тому числі подання від свого імені заяв та будь-яких інших документів до органів державної реєстрації тощо, за ціною, не нижчою за 424 760 (чотириста двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року у загальному розмірі 445 272 (чотириста сорок п'ять тисяч двісті сімдесят дві) гривні 20 копійок.

23 червня 2017 року через канцелярію суду ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 про визнання правочинів недійними, яку було прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом згідно ухвали від 26 червня 2017 року.

Зустрічний позов мотивований тим, що дійсно між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір та договір іпотеки. Вказані договори позивачка вважає таким, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів», умови кредитного договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності, тому просить суд визнати недійсним кредитний договір від 03 грудня 2017 року № ML-300/670/2007 та договір іпотеки від 03 грудня 2007 року № PCL-300/640/2007, укладені між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», судові витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено та ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 44,9 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за договором іпотеки № PCL-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року, з наданням всіх повноважень продавця в тому числі але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату, державної влади, місцевого самоврядування та органах державної реєстрації, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстрації, ВРЖЕУ, нотаріату, реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів в органах державної реєстрації в тому числі подання від свого імені заяв та будь-яких інших документів до органів державної реєстрації тощо, за ціною, не нижчою за 424 760 (чотириста двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року у загальному розмірі 445 272 гривні 20 копійок.; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позичальником було порушено умови договору та у позивача наявне право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Що стосується зустрічних позовних вимог Договори, які позивачка за зустрічним позовом просить визнати недійсними, були укладені між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», сама ОСОБА_1 не є стороною в вказаних договорах. Доказів того, що при укладені вказаних правочинів були порушенні її права до справи не надано, такого не було встановлено і в ході розгляду справи. Посилання ОСОБА_1 на порушення норм законодавства при укладенні вказаних договорів не можуть бути оцінені, оскільки сама ОСОБА_1 не є стороною оспорюваних нею договорів. За цих обставин вимоги ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його первісних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року у цивільній справі № 0418/3018/2012 було задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року в розмірі 55 978,10 доларів США, що еквівалентно 445272 грн. 20 коп., з яких: 44794,93 долари США, що еквівалентно 356312 грн. 02 коп. - залишок заборгованості за кредитом; 10781,93 долари США, що еквівалентно 85763 грн. 78 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 401,84 долари США, що еквівалентно 3196 грн. 40 коп. - штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» державне мито в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 1820 грн. судових витрат. 06 березня 2013 року вказана рішення набрало законної сили.

Вказаним вище рішенням було встановлено, що 03 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого було ПАТ «ОТП Банк» та подальшому, згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-300/670/2007, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 45000 доларів США. Банк виконав свої зобов'язання належним чином, видавши ОСОБА_2 обумовленні кредитними договорами кошти, що було підтверджено валютним меморіальним ордером № 317 від 03 грудня 2007 року. Разом з тим, в порушення взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 не виконував умови кредитного договору та станом на 23 березня 2010 року мав заборгованість в розмірі 55 978,10 доларів США, що еквівалентно 445 272 грн. 20 коп., з яких: 44 794,93 долари США, що еквівалентно 35 6312 грн. 02 коп. - залишок заборгованості за кредитом; 10 781,93 долари США, що еквівалентно 85 763 грн. 78 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 401,84 долари США, що еквівалентно 3 196 грн. 40 коп. - штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань. Також було встановлено, що позивач мав ліцензію видану Національним банком України 08 листопада 2006 року за № 191 та дозвіл від 08 листопада 2006 року № 191-1 на право здійснювати операції з валютними цінностями на момент укладення кредитного договору.

03 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» назву якого було змінено на ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки № PCL-300/670/2007.

Умовами договору іпотеки визначено, що в забезпеченого повного та своєчасного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_2 надав ЗАТ «ОТП Банк» в іпотеку нерухоме майно, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1.

12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір про відступлення права вимоги, у відповідності до якого ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитними договорами. Згідно додатку до вказаного договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за договором № ML-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року та № PCL-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що у позивача наявне право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 100576909, сформованої 18 жовтня 2017 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1. Вказана квартира була придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 11, виданого 13 січня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року у справі № 202/5074/16-ц було визнано недійсним кредитний договір від 03 грудня 2007 року ML-300/670/2007 а також всі додатки до нього які є його невід'ємною частиною, визнано недійсним іпотечний договір № PCL-300/670/2007 від 03 грудня 2007 року, скасовано запис в Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо об'єкта нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 14745253, внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру, щодо об, щодо об'єкта нерухомого майна, реєстраційний номер іпотеки № 14745305. Вказане рішення ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року скасоване та в подальшому вказана справа залишена без розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року у справі № 202/5074/16-ц було задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» про поворот виконання рішення суду по цивільній справі № 202/5074/16-ц, допущено поворот виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року по цивільній справі № 202/5074/16-ц за позовом до ЗАК «ОТП Банк» про визнання правочинів недійними, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про виключення реєстру заборони № 14745253, скасовано в Державному реєстрі іпотек запису про виключення іпотеки № 14745305, поновлено іпотеку № 14745305, яка зареєстрована 03 грудня 2007 року в Державному реєстрі іпотек, поновлено заборону № 14745253 яка зареєстрована 03 грудня 2007 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 79688731, сформованої 06 лютого 2017 року, в реєстрі наразі є номер запису про обтяження № 14745253 та номер запису про іпотеку № 14745305 щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Факт порушення позичальником умов кредитного договору був встановлений рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року у цивільній справі № 0418/3018/2012.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позичальником було порушено умови договору та у позивача наявне право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Що стосується зустрічних позовних вимог Договори, які позивачка за зустрічним позовом просить визнати недійсними, були укладені між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», сама ОСОБА_1 не є стороною в вказаних договорах. Доказів того, що при укладені вказаних правочинів були порушенні її права до справи не надано, такого не було встановлено і в ході розгляду справи. Посилання ОСОБА_1 на порушення норм законодавства при укладенні вказаних договорів не можуть бути оцінені, оскільки сама ОСОБА_1 не є стороною оспорюваних нею договорів. За цих обставин вимоги ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 574 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

За правилами статей 3, 18 Закону України «Про іпотеку», статті 574 у контексті статті 575 ЦК іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і статтями 577, 585 ЦК України.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у статтях 589, 590 ЦК України.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством України визначено, що на даний час взаємні права та обов'язки іпотекодавця та Іпотекодержателя існують лише за умови внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ухвалення судом рішення про скасування обтяжень нерухомого майна та виключення запису з Єдиного реєстру заборон, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив мотивів відхилення доказів та не надав їм належної оцінки, чим порушив норми процесуального права, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко