Справа № 419/2642/18
Провадження № 2/419/8/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В.Б.,

за участю секретарі - Тимофєєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Щастинська міська рада Новоайдарського району Луганської області - Військово-цивільна адміністрація міста Щастя Новоайдарського району Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратив право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він відповідно до договору дарування серії ВВМ № 956640 від 25.11.2004 року, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності набуте згідно договору дарування квартири від своєї матері ОСОБА_3 . До кінця 2016 року він та ОСОБА_2 мешкали однією сім`єю у зазначеній квартирі, але з січня 2017 року їх стосунки погіршились, ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до м. Бердянськ Запорізької області. 10.10.2017 року Новоайдарським районним судом було розірвано шлюб з ОСОБА_2

На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, для захисту своїх прав.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з 15 вересня 2002 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 також за вказаною адресою й зареєстрована разом з ОСОБА_1 та двома неповнолітніми дітьми. 17.09.2002 року вони уклали шлюб. 10.10.2017 року Новоайдарським районним судом прийнято заочне рішення, яким шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано. Про зазначене рішення суду дізналась лише у червні 2018 року. У зв`язку із тим що ОСОБА_1 перешкоджає їй та дітям у доступі до квартири, а саме змінив замки, станом на дату розгляду справи вона та діти вимушені фактично мешкати в м. Бердянськ. Таким чином просить суд відмовити ОСОБА_1 в позовних вимогах, припинити судове провадження та розгляд справи здійснити за наявними у справі матеріалами без її участі.

Трятя особа: Щастинська міська рада Новоайдарського району Луганської області - Військово-цивільна адміністрація міста Щастя Новоайдарського району Луганської області в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без їх представника.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії договору дарування квартири серії ВВМ №956640 від 25.11.2004 року (а.с.11) квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 , що підтверджується копією домової книги (а.с.14-15).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 з 01.01.2017 року року фактично за місцем реєстрації не мешкає, особисті речі у квартирі відсутні, що підтверджується актом про непроживання від 13.09.2018 року (а.с.16).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням ОСОБА_6 О

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У статті 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України.

Також слід зазначити, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні згідно частини першої статті 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач проживав у спірному будинку в якості члена сім`ї, а саме дружини ОСОБА_1 і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 25.11.2004 року, посвідченого нотаріусом сьомої Луганської державної нотаріальної контори Харченко О.С.. 28.03.2019, відповідач ОСОБА_2 не проживає у зазначеній квартирі з 2017 року, а тому має бути визнаною такою, що втратила право на користування житлом позивача.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц та постанові від 27 лютого 2019 справаі № 357/7940/16-ц.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 18, 76, 95, 258, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 383, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Щастинська міська рада Новоайдарського району Луганської області - Військово-цивільна адміністрація міста Щастя Новоайдарського району Луганської області - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Щастя, Жовтневого району міста Луганська, паспорт НОМЕР_1 , виданий 28 листопада 2002 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк