П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 22-11645 Головуючий у1-й інстанції - Сенько М. Ф.

Унікальний № 759/6241/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Дячук І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дев`ятка Олександра Григоровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,-

у с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, в якому просили визнати за кожним з них право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.3-6).

Позов було обґрунтовано тим, що позивачі за домовленістю з відповідачами пересилали кошти на будівництво спірного майна, з можливістю отримати після завершення будівництва частку даного майна. Однак під час перебування позивачів в Україні відповідач систематично чинить перешкоди в користуванні будинком.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Дев`ятко О. Г. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю (а.с.160-166).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Бордунова Н. О. в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначила, що перераховані кошти ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_4 не були витрачені на будівництво спірного будинку, докази з цього приводу відсутні. Крім того, ОСОБА_2 жодних грошових коштів взагалі не надавав та його права жодним чином не порушені.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., вислухавши пояснення представника позивачів, адвоката Дев`ятка О. Г., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, пояснення представника відповідачів, адвоката Вигулярного І. В., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на садовий будинок від 15 травня 1997 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, власником садового будинку АДРЕСА_2 площею 28,4 кв. метрів , який розташований по АДРЕСА_1 був ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Власником земельної ділянки АДРЕСА_1 , садового товариства «Урожай» став ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 червня 2004 року, яке видане державним нотаріусом 15 Київської державної нотаріальної контори Колодій Г. М. (а.с.59).

ОСОБА_3 є власником садового будинку АДРЕСА_2 площею 28,4 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 червня 2004 року, яке видане державним нотаріусом 15 Київської державної нотаріальної контори Колодій Г. М. (а.с.60)

В період з 2004 року по 2006 рік на отриманій у спадок земельній ділянці АДРЕСА_1 , шляхом особистої праці та за спільні кошти подружжя, відповідач ОСОБА_3 побудував спірний садовий будинок, що підтверджується технічним паспортом на садовий будинок від 03 вересня 2010 року та довідкою СТ «Урожай» від 07 жовтня 2010 року.

ОСОБА_1 , яка постійно мешкає в США, з 2006 року періодично шляхом грошових електронних переказів ОСОБА_4 , як дружині сина та матері її онуки ОСОБА_10 , передавала кошти. Крім того, ОСОБА_1 частину коштів передавала через відповідачку ОСОБА_4 родині сина ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також проживали на території України.

Позивачі не надали суду доказів про наявність згоди з ОСОБА_3 як власником майна щодо спільної побудови спірного житлового будинку.

З наданої суду довідки не вбачається з яких підстав та на які цілі було здійснено відповідні електронні перекази.

Суду не надано доказів про наявність угоди сторін про побудову спірного житлового будинку та про частку кожного.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що з наданої суду довідки про переказ коштів не вбачається з яких підстав та на які цілі було здійснено відповідні електронні перекази, позивачами не надано доказів про наявність угоди з відповідачами про побудову спірного житлового будинку та про їх частку, позивачами не доведено факту спільної участі та вкладення їх особистих коштів саме у будівництво спірного житлового будинку з надвірними будівлями.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.153-155).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. Під час апеляційного розгляду представник позивачів, адвокат Дев`ятко О. Г. також не навів таких обставин.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про власність» (у редакції 1991 року) праця громадян є основою створення i примноження їх

власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в

суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької

діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні

товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або

укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про власність» (у редакції 1991 року) об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно статті 14 Закону України «Про власність» (у редакції 1991 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Згідно статті 17 Закону України «Про власність» (у редакції 1991 року) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є

їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою

угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою

власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Закон України «Про власність» втратив чинність на підставі Закону N 997-V ( 997-16) від 27 квітня 2007 року, ВВР, 2007, N 33, ст. 440.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вже було зазначено вище, в період з 2004 року по 2006 рік на отриманій у спадок земельній ділянці АДРЕСА_1 садового товариства «Урожай», ОСОБА_3 побудував садовий будинок, що підтверджується технічним паспортом на садовий будинок від 03 вересня 2010 року та довідкою СТ «Урожай» від 07 жовтня 2010 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Заявляючи вимоги до відповідачів про визнання права власності ОСОБА_1 у якості доказів на підтвердження обставин, викладених у її позові, була надана лише довідка про переказ коштів на рахунок ОСОБА_4

Одночасно ОСОБА_1 зазначила, що показання свідків можуть підтвердити заявлені нею вимоги та підтвердити співпадіння сум, які витрачались на будування будинку та розміру наданих нею коштів ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК).

За правилами ч.2 ст. 178 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини щодо проведення закупівель (закупівель будівельних матеріалів) та оплати (оплати будівельних робіт) повинні бути підтверджені письмовими доказами (квитанціями, нарядами-замовленнями, накладними тощо).

Тому аргументи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови районного суду у допиті свідків, які могли повідомити суду обставини щодо закупівель та оплати (зі слів сторони позивача) відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Водночас ОСОБА_1 , окрім довідки про переведення коштів, не було надано суду інших письмових доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність угоди між сторонами щодо спільної побудови спірного будинку та визначення часток кожного з учасників будівництва.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і сторони у справі є близькими родичами, сам факт перерахування коштів позивачем своїй невістці без зазначення про призначення платежу не може свідчити про наявність між сторонами угоди про спільну побудову будинку та про витрачання цих коштів саме на побудову будинку.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування районним судом Закону України «Про власність», який втратив чинність та не підлягав застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки суд першої інстанції правильно виходив з норми матеріального права, яка була чинною на момент виникнення у ОСОБА_3 права власності на землю та спадковий будинок, а також під час будівництва спірного будинку.

Посилання скаржника на те, що районним судом не досліджено копію її пропозиції до відповідачів про позасудове врегулювання спору та відповіді на неї, колегія судів до уваги не приймає, оскільки вказані доводи на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Доводи апеляційної скарги щодо допущених районним судом процесуальних порушень в ході оцінки доказів та при викладенні мотивувальної частини свого рішення, ураховуючи положення абзацу другого частини другої ст. 376 ЦПК України, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідачів не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Дев`ятка Олександра Григоровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома