Дата документу 28.02.2019
Справа № 334/538/19
Провадження № 2/334/1814/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

28 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 За вказаною адресою окрім неї зареєстрований, але не проживає з листопада 2014 року, відповідач по справі.

Реєстрація відповідача за вказаною адресою відбулась на прохання останнього, після того як він 03.12.2009 року уклав з позивачкою Договір найму, посвідчений головою квартального комітету №67 ОСОБА_3, згідно якого остання надала у користування, а відповідач отримав у користування належне їй на праві власності житло, загальною площею 52,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 строком до 01.11.2014 року. Натомість, за користування житлом ОСОБА_2 повинен був вчасно сплачувати грошові кошти за використані комунальні послуги, проводити поточний ремонт приміщень та комунікацій, утримувати у чистоті двір та приміщення, після спливу строку договору звільнити орендований будинок протягом 2-х днів, або подовжити дію вказаного Договору найму.

Після спливу строку дії вищевказаного Договору найму відповідач, зібравши усі свої особисті речі, виїхав з належного позивачці будинку та станом до теперішнього часу не знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Вказаними діями ОСОБА_2 чинить позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, що призводить до надмірних нарахувань за комунальні послуги та позбавляє останню оформити державну допомогу у вигляді субсидії.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв'язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб'єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2009 року (справа №2-2557/09р.), зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 265444435 від 13.07.2009 року, позивачці ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1

03.12.2009 року між позивачкою та відповідачем було укладено Договір найму, посвідчений головою квартального комітету №67 ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_1 надала у користування, а ОСОБА_2 отримав у користування належне останній на праві власності житло, загальною площею 52,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 строком до 01.11.2014 року. За користування житлом ОСОБА_2 повинен був вчасно сплачувати грошові кошти за використані комунальні послуги, проводити поточний ремонт приміщень та комунікацій, утримувати у чистоті двір та приміщення, після спливу строку договору звільнити орендований будинок протягом 2-х днів, або подовжити дію вказаного Договору найму.

У зв'язку з укладенням вказаного договору позивач прописала його у вказаному будинку, що підтверджується копією домової книги, яку долучено до матеріалів позову, а також відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/1854 від 04.02.2019 року. Проте, після спливу строку дії вищевказаного Договору найму, відповідач, зібравши усі свої особисті речі, у невідомому позивачці напрямку виїхав з будинку АДРЕСА_1 після чого вона ОСОБА_2 до теперішнього часу не бачила, місце його мешкання їй не відомо.

Згідно Довідки №7 голови квартального комітету №67 м. Запоріжжя від 21.01.2019 року, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з вересня 2015 року не мешкає за адресою своєї реєстрації, у будинку відсутні будь-які його особисті речі, предмети побуту, меблі.

У зв'язку з тим, що відповідач після спливу строку Договору найму починаючи з листопада 2014 року в добровільному порядку не бажає самостійно виписатись з будинку, який належить позивачці на праві власності, остання повинна нести додаткові матеріальні витрати, пов'язані з нарахуванням вартості комунальних послуг, а це в свою чергу порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю. Крім того, ОСОБА_1 наявністю реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 позбавлена можливості отримати безоплатну державну допомогу у вигляді субсидії.

Таким чином, ОСОБА_2 фактично більше року не проживає у належному позивачці будинку, житловим приміщенням якого не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації вона не бажає, з позивачкою не має жодних стосунків, тому він втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням.

В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнення з відповідача судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 280, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, перешкоди у володінні та розпорядженні майном - будинком АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.