Справа № 155/845/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б.
Провадження № 22-ц/802/460/19 Категорія: 55 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю:представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мартинюка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 16 листопада 2015 року працював у ТзОВ «Агротехніка» на посаді завідувача елеватором. 04 травня 2017 року відповідач видав йому трудову книжку, з якої він дізнався про своє звільнення.

З наказом про звільнення не ознайомлювався, копії наказу йому не вручали.

Просив суд визнати протиправним та скасувати наказ про його звільнення від 20.04.2017 №01/2-123/17; поновити на посаді завідувача елеватора смт. Мар`янівка; та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2019 року позов задоволено. Постановлено визнати незаконним і скасувати наказ від 20.04.2017 №01/2-123/17 про звільнення ОСОБА_2 з посади завідувача елеватора смт. Мар`янівка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка».

Поновити ОСОБА_2 на посаді завідувача елеватора смт. Мар`янівка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (в користь ОСОБА_2 101 285 гривень 10 копійок середнього заробітку за період вимушеного прогулу.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» в дохід держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ТзОВ «Агротехніка» подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, відмовити в позові ОСОБА_2

Зазначає, що відповідач працював на посаді, яка передбачала безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей, у зв`язку із завантаженням неякісного зерна та виявленою нестачею, втратив довір`я, тому був звільнений з займаної посади. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги протокол про проведення інвентаризації матеріальних цінностей, акт службового розслідування, у якому зафіксовано факт відвантаження зерна неналежної якості - кукурудзи із значною домішкою сої.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що не обслуговував безпосередньо матеріальних цінностей, в акті не встановлено його вини у виникненні нестачі та відвантаженні неналежної якості зерна.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи? колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 працював ТзОВ «Агротехніка» з 16 листопада 2015 року, на посаді завідувача елеватора смт. Мар`янівка (а.с.30-31).

17 березня 2017 року в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар`янівка було виявлено нестачу зерна різних сільськогосподарських культур.

Згідно зведеного розрахунку недостачі товарно-матеріальних цінностей по елеватору смт. Мар`янівка, сума недостачі становить 255709,78 грн. (а.с.34).

На підставі акта службового розслідування від 05.04.2017 року завідувача елеватора ОСОБА_2 було звільнено за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с.71-73). Вказана обставина підтверджується і записами, наявними в трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем вчинення ОСОБА_2 протиправних дій навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, які дають підстави для його звільнення згідно з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та грунтується на Законі.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу

Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 зазначеного Кодексу можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до пункту 6 статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

У наказі № 01/2-123/17-АГ000885 від 20 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 , підставою його звільнення зазначено акт про проведення службового розслідування від 05 квітня 2017 року (а.с.132).

Із змісту цього акта вбачається, що предметом розслідування був випадок відвантаження зерна неналежної якості. В ході розслідування встановлено, що комірник, як особа, що безпосередньо здійснює видачу товарно-матеріальних цінностей із складу, повинен був проконтролювати, який саме товар виходить із складу. Завідувач елеватора повинен був здійснювати загальний контроль за ходом процесу завантаження. Комісія дійшла висновку, що ці особи не виконали покладених на них обов`язків без поважних причин або з причин халатного ставлення або умисно.

В посадовій інструкції завідувача елеватором не передбачено ні обов"язку щодо здійснення загального контролю, ні поняття здійснення загального контролю завідуючим елеватором .

В акті службового розслідування комісія зафіксувала випадок відвантаження зерна неналежної якості (зміщування зерна кукурудзи і сої), та встановила, що комірник, як особа, що безпосередньо видає матеріальні цінності із складу, повинен був проконтролювати, який саме товар вивозиться із складу. Разом з тим, в акті відсутня вказівка про винні дії завідувача елеватором ОСОБА_2 , не зазначено, в чому полягає здійснення загального контролю завідуючим елеватором, яких саме дій він не вчинив, відсутні відомості про те, чи був він відсутній при виконанні кожної із операцій відвантажування зерна. Щодо нестачі матеріальних цінностей, то в акті службового розслідування, як і в інвентаризаційних відомостях, лише вказано про виявлену нестачу зерна, однак, не встановлено винних дій працівника, не відображено, які саме винні дії ОСОБА_2 призвели до нестачі зерна, відвантаження зерна неналежної якості.

Оскільки підставою для звільнення за пунктом 2 статті 41 КЗпП України можуть вважатися не будь-які проступки, а тільки умисне або необережне вчинення працівником дій, що могло викликати втрату довір`я, як до особи, що обслуговує матеріальні цінності, суд першої інстанції, у зв`язку з відсутністю доказів про вчинення ОСОБА_2 таких дій, дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку проведено судом за весь час вимушеного прогулу і до дня постановлення рішення, з додержанням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Аргументи апеляційної скарги про те, що в акті службового розслідування, протоколах про проведення інвентаризації, чітко зафіксовані факти нестачі та відвантаження зерна неналежної якості, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для звільнення позивача, оскільки правове значення для вирішення цього спору має не факт виявленої нестачі та відвантаження неякісного зерна, а доведеність вини позивача у їх виникненні.

Суд першої інстанції, хоча і послався в мотивувальній частині рішення на висновок експерта № 40 від 26 лютого 2018 року, яким встановлено невідповідність підпису ОСОБА_2 в договорі про колективну матеріальну відповідальність , однак не робив висновку, що посада завідуючого елеватором не відноситься до посад, пов`язаних з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, тому доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду, у цій частині, положенням чинного законодавства, є неспроможними.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведене вище свідчить про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представника позивача про те, що посада завідувача елеватором не відноситься до посад, пов`язаних з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, з таких підстав.

До працівників, які безпосередньо обслуговують матеріальні цінності, належать працівники, з якими відповідно до чинного законодавства можна укладати письмові договори про повну індивідуальну або про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність, незалежно від того, чи було їх укладено. Такими є також працівники, зайняті прийманням товарних цінностей, їх зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 4.4, 4.8 посадової інструкції, до функціональних обов`язків завідувача елеватором, відноситься забезпечення належного приймання, зберігання, обліку, переміщення, списання сировини, інвентаризація товарних цінностей, тощо.

Крім цього, виходячи із системного аналізу пункту 24 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336 та посадової інструкції завідувача елеватором смт. Мар`янівка Горохівськогог району (а.с. 86-90), за своїм змістом посадові обов`язки завідувача елеватором, за кваліфікаційними характеристиками, є такими ж, як обов`язкам завідувача складом.

Відповідно до Переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік № 447), посада завідувача складом віднесена до переліку посад, які заміщаються працівниками, з якими можуть укладатися договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383,384, 390,391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: