КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, згідно з яким просив: стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 судового рішення 21.11.2015 року ним було подано до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 382 КК України.

Разом з тим, зазначав, що у березні 2018 року йому стало відомо, що відомості про кримінальне правопорушення, зазначені в його заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У зв`язку з зазначеним, він був вимушений звернутися до Ірпінського міського суду Київської області зі скаргою на бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, зазначених у його заяві від 21.11.2015 року, яка ухвалою слідчого судді від 10.04.2018 року була задоволена у повному обсязі.

При цьому, у вказаній ухвалі слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області було встановлено факт допущення уповноваженими особами Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області протиправною бездіяльності, яка полягала у не внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що протиправна бездіяльність слідчих завдала позивачу значних душевних страждань, які виразилися, зокрема у витрачанні значного часу та коштів для поновлення своїх прав, останній просив позов задовольнити.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 25-28).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

Так, обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги вказує, що, в порушення вимог цивільного процесуального законодавства, суд першої інстанції розглянув дану справу в порядку письмового позовного провадження без повідомлення сторін.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, а також, з огляду на тривалість бездіяльності уповноважених осіб правоохоронних органів щодо не розгляду його заяви про вчинення кримінального правопорушення, неправильно застосував вимоги ст. ст. 23, 1174 ЦК України (а.с. 31-34).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 38, 39).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.08.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2015 року ОСОБА_3 на номер «102» була подана заява про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 382 КК України.

Разом з тим, як встановлено ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 10.04.2018 року, постановленою у справі за № 367/2098/18, слідчим Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області, в порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, було вчинено бездіяльність, яка полягала у не внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 .

При цьому, вказаною ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 10.10.2018 року, яка набрала законної сили, слідчого (уповноваженого) Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області було зобов`язано у відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, що викладені ОСОБА_1 у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 21.11.2015 року, а також протягом 24 годин з моменту внесення таких відомостей видати останньому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві від 21.11.2015 року.

В свою чергу, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

У відповідності до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Разом з тим, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України по справі № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Так, відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено в п.п. 3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення законодавства а також те, що ухвалою суду від 10.04.2018 року, яка набрала законної сили, встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області, колегія суддів вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 00 коп., завданої йому тривалим очікуванням розгляду його заяви.

До такого ж висновку прийшов й Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2018 року, розглядаючи справу № 127/20052/17 з аналогічними правовідносинами.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог є помилковим, таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства України, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, а також предмет та ціну позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розгляду даної справи в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого, - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська