Єдиний унікальний номер 219/4727/18 Номер провадження 22-ц/804/938/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника - адвоката Олицької Л.М.,

представника позивача адвоката Гуревича М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Конопленко О.С. в місті Бахмуті Донецької області, повний текст судового рішення складений 27 серпня 2018 року, у справі номер 219/4727/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору удаваним правочином,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору удаваним правочином, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 січня 2009 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., згідно якого позивач продала, а відповідач купив жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Продаж будинку за договором здійснено за 36723,00 грн., які отримані продавцем ще до підписання та посвідчення договору.

Проте, насправді грошові кошти за спірний будинок відповідач ОСОБА_5 позивачці не передавав. Вона не вимагала від відповідача, який є її сином, сплати грошових коштів за проданий нею будинок та фактично передала цей будинок відповідачу безоплатно, а відповідач фактично безоплатно прийняв його у свою власність.

Спірний договір купівлі-продажу жилого будинку укладений сторонами з метою економії витрат на нотаріальні послуги, фактично приховавши договір дарування.

Ознаками договору купівлі-продажу є те, що на підставі цього договору продавець передає майно покупцеві, а покупець має за це майно сплатити грошову суму після прийняття майна, що є предметом договору, або документів на нього. При цьому обов'язок здійснити попередню оплату (оплату до моменту передання майна) за договором купівлі-продажу може бути встановлений самим договором. Водночас закон не передбачає, що здійснення попередньої оплати за договором може відбутися до укладання цього договору, оскільки саме відповідний договір і може бути єдиною підставою для здійснення за ним попередньої оплати. Тобто в будь-якому випадку укладення договору передує вчиненню дій, направлених на його виконання (в тому числі можливій попередній оплаті). Умови щодо поширення даного договору на правовідносини, що

виникли до його укладення, цей договір не містить.

Спірний договір не містить всіх ознак, притаманних договору купівлі-продажу, проте має ознаки договору дарування, оскільки позивач передав, а відповідач прийняв у власність будинок безоплатно. Зміст спірного договору вказує на те, що відповідач лише приймає у власність переданий будинок, але на нього цим договором не покладається жодного обов'язку, що свідчить про односторонній характер цього договору, який притаманний договору дарування, на відміну від договору купівлі-продажу, за яким обов'язки покладаються на обидві сторони. Вказане додатково свідчить про те, що сторонами під виглядом купівлі-продажу фактично прихований договір дарування. Зазначене додатково підтверджується також і тим, що відповідач фактично проживав та був зареєстрований у будинку, що є предметом спірного договору, ще до моменту його укладення, що вбачається з преамбули самого договору.

Вважає, що спірний договір є удаваним правочином, оскільки вчинений для приховання реально укладеного договору дарування, у зв'язку з чим з метою забезпечення реалізації прав позивача саме як дарувальника в судовому порядку має бути визнано, що насправді між сторонами укладено договір дарування.

Просила встановити, що договір купівлі-продажу жилого будинку від 28 січня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., зареєстрований в реєстрі за №258, за яким ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) продала, а ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) купив жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, є удаваним правочином, та визнати, що даний договір є договором дарування жилого будинку, за яким ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) передала безоплатно, а ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) прийняв в якості дарунку жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору удаваним правочином - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 6 грудня 2018 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору удаваним правочином задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений 28 січня 2009 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., зареєстрований в реєстрі за №258, удаваним правочином.

Встановлено, що даний правочин є договором дарування жилого буднику АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_4 передала безоплатно, а ОСОБА_5 прийняв жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Із рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року не погодилась ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги наведено, що про розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій вона повідомлена не була, оскільки не залучена до участі у справі в якості третьої особи.

На момент укладення договору купівлі-продажу жилого будинку зі всіма спорудами та

забудовами від 28.01.2009 року, за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 11.10.2005 року. Вказаний житловий будинок було придбано подружжям у ОСОБА_4 за 37723,00 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.02.2010 року спірний будинок визнано об'єктом спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Право власності на ? частину будинку зареєстровано за ОСОБА_1 в КП «Артемівське БТІ».

Тому, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки суд першої інстанції позбавив її права надавати суду докази та захищати свої права на власність, не залучивши її до участі у справі в якості третьої особи.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Олицька Л.М. в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Гуревич М.Г. в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 138).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 140).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 28 січня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7-8, 107).

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 28 січня 2009 року приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу Баранов М.С. зареєстрував в реєстрі договір купівлі-продажу, укладений 28 січня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно предмету правочину: АДРЕСА_1, опис майна: жилий будинок зі всіма спорудами і забудовами загальною площею 37,84 кв. метрів, житловою площею 16,72 кв. метрів (а.с. 9-10).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 9 лютого 2009 року власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С. (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

З свідоцтва про шлюб вбачається, що 12.11.2005 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_1), який розірвано 14 грудня 2012 року (а.с. 115, 116).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 8 лютого 2010 року будинок за адресою: АДРЕСА_1, визнано таким, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Визнано право власності на спірний будинок з усіма надвірними спорудами у розмірі ? частини за ОСОБА_1 та ? частини за ОСОБА_5 Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_9 в жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 111-112).

Відповідно до витягу КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.06.2010 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на ? частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 113).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не встановлено, що обидві сторони правочину діяли свідомо для досягнення особистої користі, що їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу житлового будинку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 235 ЦПК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді чинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, 12.11.2005 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_1), який розірвано 14 грудня 2012 року.

28 січня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Частинами 1 та 2 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

З огляду на наведене, будинок АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Згідно з ч. 1, 3 ст. 52 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов'язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Статтею 54 ЦПК України передбачено, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред'явити вимоги до сторони, така сторона зобов'язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

Пунктом 10 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи. Суд має також вирішити питання про участь інших часників процесу, які сприятимуть здійсненню правосуддя.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 частини 3 цієї статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Апеляційним судом встановлено, що судове рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору удаваним правочином ухвалено без участі ОСОБА_1, якій на праві власності належить ? частина спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що про розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій вона повідомлена не була, оскільки не залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню.

Отже, апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не з'ясував склад осіб, які мають приймати учать у розгляді справи та не залучив таких осіб до участі у справі.

При цьому, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 370 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної

скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, прийшов до висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 370, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 6 грудня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору удаваним правочином - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 11 квітня 2019 року.

Суддя: