Справа №461/541/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 травня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Іваника Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її квартирі. Зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що вона являється власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.20118 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2018 року за реєстраційним номером 101. Відповідно до довідки, виданої ЛКП «Центральне» № 7299 від 14.01.2019 року, у даній квартирі залишається зареєстрованим відповідач - ОСОБА_2 . Вона виконала всі передбачені договором умови, а саме провела повну оплату, отримала документи та ключі. Протягом травня - жовтня 2018 року, у даній квартирі зробила ремонт та періодично проживає в ній. Однак, відповідач по даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча з моменту укладення договору та дотепер в зазначеній квартирі не проживав та не з`являється. Таким чином, вказує, що об`єктивно порушуються її права як власника квартири. Просить позов задоволити.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує та просить задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та оголошенням, в порядку ст.128 ЦПК України. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яку придбала у ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 13.01.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д.

Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2018 року за реєстраційним номером 101.

Так, згідно з умовами договору купівлі-продажу продавець зобов`язується звільнити та передати до розпорядження покупця квартиру в належному стані, шляхом вручення ключів та всієї необхідної технічної документації від квартири до 28.04.2018 року (п.17 договору).

Згідно з п.16 Договору, кожна сторона зобов`язується виконувати свої обов`язки, покладені на неї цим договором належним чином та сприяти іншій ОСОБА_3 у виконанні її обов`язків.

Позивач умови договору купівлі-продажу виконала, а саме провела повну оплату за договором, про що свідчить заява ОСОБА_2 від 19.04.2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д.

Відповідач на даний час зареєстрований у даній квартирі, хоча згідно пояснень позивача там до моменту укладення договору не проживав та зараз не з`являється.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1ст.156 ЖК УРСР, ч.1ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.4 ст.156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідач добровільно продав своє житло та не проживає у ньому протягом тривалого часу, його особисте майно у квартирі відсутнє, останній не бере участі в утриманні житла, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними.

Щодо позовної вимоги про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку в квартирі, то така задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає процедуру реєстрації місця проживання особи, зокрема ч. 1ст. 6 цього Закону передбачає, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання».

Окрім того, згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за наявності остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації.

Враховуючи наведене, оцінивши доводи позивача, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 384,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 20 травня 2019 року.