Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4787/16-ц
Провадження 4-с/711/7/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.,

за участі скаржника ОСОБА_1 ,

її представника - ОСОБА_2 .

представника ДВС - Снісар Н.П.

представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Назаренка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 на дії посадових осіб Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, зацікавлені особи: ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси на дії посадових осіб Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, зацікавлені особи: ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 .

В обґрунтування скарги вказує, що в провадженні Центрального відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області з 25.01.2016 року на виконанні знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2015 року у справі № 2314/9019/12 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка є неповнолітньою.

Вказує, що до 19.02.2016 року жодної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про надання строку на добровільне виконання органом державної виконавчої служби боржникам надіслано не було.

03.03.2016 року її представником до начальника Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було подано заяву з вимогою здійснити перевірку виконавчих проваджень у порядку ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виселення та повернення викових листів стягувачу без виконання з урахуванням встановленої заборони та звернення стягнення на іпотечне майно боржника. Однак жодних дій начальником відділу ДВС та його підлеглими здійснено не було.

23.05.2016 року нею було отримано вимогу державного виконавця від 19.05.2016 року за № 08-01-36/17378 про виселення до 26.05.2016 року.

Також вказує, що 07.06.2014 року вступив в силу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлена заборона на вчинення будь-яких дій щодо звернення стягнення на майно, яке було надано як забезпечення валютного кредиту.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Оскільки ДВС на підставі наданих стягувачем виконавчих листів здійснюються виконавчі дії, направлені на виконання вище рішення суду про виселення, на предмет виконання якого встановлена пряма заборона державою як на звернення стягнення на предмет іпотеки так і на виселення, як на наступну після реалізації дію, тому стверджує, що виконавчі листи є такими, що не підлягають до виконання та в порядку ч. 4 ст. 369 ЦК України та повинні бути визнані судом такими, що не підлягають виконанню з інших причин.

А тому, просила: визнати дії державних виконавців Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ неправомірними та незаконними.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.06.2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 06.06.2018 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.06.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17.08.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, у вказаній ухвалі зазначено, що скаржником не зазначено, які саме дії Центрального ВДВС Черкаського МУЮ вона оскаржує та вважає незаконними.

На виконання вказаної ухвали, скаржником ОСОБА_1 21.09.2018 року до суду подано заяву про уточнення скарги, в якій остання вказує, що посадовими особами Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у виконавчому провадженні з примусового виселення її з квартири АДРЕСА_1 в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» було вчинено ряд незаконних дій, а саме: винесено ряд вимог про зобов`язання її в добровільному порядку виселитися із належної їй квартири; складено ряд актів за результатами здійснення виходу за місцем її проживання; винесено постанови про накладення на неї штрафів; винесено постанову про стягнення з неї витрат на проведення виконавчих дій; винесено постанови про залучення спеціаліста при проведенні виконавчих дій, про залучення представників поліції при проведенні виконавчих дій, про закінчення виконавчого провадження.

А тому, просить визнати незаконними дії посадових осіб Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області стосовно виселення її з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Черкаси, здійснені при примусовому виконанні виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2314/9019/12 від 12.05.2015 року, а саме:

- щодо складення та направлення державним виконавцем вимог від 19.05.2016 року, 01.06.2016 року та від 14.06.2016 року про зобов`язання її (скаржника) в добровільному порядку виселитися з належної їй квартири;

- щодо складення та підписання державним виконавцем актів від 19.02.2016 року, 04.05.2016 року, 27.05.2016 року, 10.06.2016 року, 21.06.2016 року та 07.07.2016 року за результатами здійснення за результатами здійснення виходу за місцем її (скаржника) проживання;

- щодо винесення державним виконавцем постанови від 27.05.2016 року про накладення на неї (скаржника) штрафу в розмірі 340 грн.;

- щодо винесення державним виконавцем постанови від 10.06.2016 року про накладення на неї (скаржника) штрафу в розмірі 680 грн.;

- щодо винесення державним виконавцем постанови від 10.06.2016 року про стягнення з неї (скаржника) витрат на проведення виконавчих дій в сумі 70 грн.;

- щодо винесення державним виконавцем постанови від 14.06.2016 року про залучення спеціаліста при проведенні виконавчих дій;

- щодо винесення державним виконавцем постанови від 15.06.2016 року стягнення про залучення представників поліції при проведенні виконавчих дій;

- щодо винесення державним виконавцем постанови від 22.08.2016 року стягнення про закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник адвокат Топор І.О. скаргу підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Снісар Н.П. просила відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в зв`язку з її безпідставністю. Також пояснила, що дії державного виконавця Сагайдак C.B. щодо виконання вищевказаного виконавчого документа є такими, що вчинені на підставах, в межах повноважень, у порядок та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Також просила врахувати, що ОСОБА_1 самостійно виселилася із квартири АДРЕСА_1 , тому виселення хоча і відбувалося в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», але воно було зі згоди скаржника ОСОБА_1 Тому просила відмовити в задоволенні скарги.

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Назаренко С.О. просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 При цьому пояснив, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на виконання рішення суду від 04.10.2013 року, оскільки воно передбачає і стосується виключно виселення. До того ж, ОСОБА_6 погодилися виселитися з квартири, при цьому зауважень до виконавчих дій не мали.

В судове засідання зацікавлені особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка є і законним представником ОСОБА_5 не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду скарги були повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Снісар Н.П., представника АТ КБ «Приватбанк» Назаренка С.О., дослідивши письмові матеріали скарги та виконавчого провадження № 49925821 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2314/9019/12 від 12.02.2015 року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судові рішення, відповідно до ст. 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) - примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у самостійному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Статтю 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 вказаного Закону визначені права і обов`язки державних виконавців, а зокрема передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз`яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об`єднанням трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Враховуючи обов`язки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобов`язаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04.10.2013 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено: виселенко ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Черкаси.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2013 року набрало законної сили 04.10.2013 року. Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання до 05.10.2015 року.

08.08.2014 року Придніпровським районним судом м. Черкаси були видані виконавчі листи за вказаним вище рішенням суду, однак вони містили описку, що перешкоджало їх виконанню.

Постановами від 12.11.2014 року вказані виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі поданої ним заяви про їх повернення.

24.11.2014 року стягувач звернувся до суду з заявою про виправлення описки у виконавчих документах від 08.08.2014 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду від 12.12.2014 року заяву про виправлення описки у виконавчих листах було задоволено.

02.02.2015 року представник стягувача звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів, які було видано судом 12.02.2015 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду від 17.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25.11.2015 року, у справі за заявою ПАТ КБ» Приватбанк» поновлено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Також в судовому засіданні встановлено, що 20.01.2016 року та 02.03.2016 року на адресу Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ, який на даний час змінив назву на Центральний відділ ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, надійшли заяви стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2314/9019/12 від 12.02.2015 року про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Черкаси.

На підставі вимог статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 25.01.2016 року державний виконавець Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ Сагайдак С.В. прийняв виконавчий документ до виконання, про що ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49925821.

Цього ж дня копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику ОСОБА_1 за вих. № 792 для виконання. Однак рекомендований лист повернувся на адресу Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області за закінченням терміну зберігання.

Також з матеріалів справи та виконавчого провадження № 49925821 вбачається, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Сагайдак С.В. на адресу ОСОБА_1 були направлені письмові вимоги від 19.05.2016 року, від 01.06.2016 року, якими було зобов`язано ОСОБА_1 виселитися з квартири АДРЕСА_1 до 26.05.2016 року та 09.06.2016 року відповідно, а також вимога від 14.06.2016 року, якою ОСОБА_1 було зобов`язано надати доступ до вказаної квартири, з зв`язку з примусовим виселенням її квартири, яке відбудеться 21.06.2016 року.

Крім того, державним виконавцем Сагайдак С.В. в даному виконавчому провадженні були складені наступні акти:

- акт від 19.02.2016 року про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 двері державному виконавцю ніхто не відкрив (а.с. 17 том 2);

- акт від 04.05.2016 року про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем було встановлено, що рішення боржником в добровільному порядку не виконане (а.с. 18 том 2);

- акт від 27.05.2016 року про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем було встановлено, що рішення боржником в добровільному порядку не виконане (а.с. 19 том 2);

- акт від 10.06.2016 року про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем, в присутності понятих, було встановлено, що двері державному виконавцю ніхто не відкрив, зі слів мешканців будинку ОСОБА_1 проживає в даній квартирі, станом на 10.06.2016 року рішення боржником в самостійному порядку не виконане (а.с. 20 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 1 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем в присутності представників правоохоронних органів, представника ПАТ КБ «Приватбанк», проведено виконавчу дію примусове виселення з квартири, замінено замковий механізм, встановлено сигналізацію, проведено опис ліквідного майна, опечатано вхідні двері, речі, які не підлягали опису та арешту були передану боржникам, про що складено відповідний акт (а.с. 21);

- акт від 21.06.2016 року № 2 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем було встановлено, що рішення в самостійному порядку не виконане, в даний час в квартирі проживає ОСОБА_8 (а.с. 22 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 3 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем при проведенні виконавчих дій, передано майно належне боржникам (а.с. 23 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 4 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 при примусовому виселенні мешканців квартири, які підлягають виселенню, грошових коштів, виробів з дорогоцінних металів та тварин не виявлено (а.с. 24 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 5 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем при проведенні виконавчих дій примусовому виселенні було проведено опис та арешт ліквідного майна, належного боржникам, іншого майна «ліквідного» крім описаного виявлено не було, державним виконавцем складено акт державного виконавця та акт опису та арешту майна (а.с. 5 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 6 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 при виселенні мешканців з квартири було встановлено, що мешканець квартири ОСОБА_8 чинив перешкоди державному виконавцю, не давав доступу до приміщення, чинив фізичні перешкоди (а.с. 26 том 2);

- акт від 07.07.2016 року про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем було здійснено передачу описаного майна згідно акту опису та арешту від 21.06.2016 року на відповідне зберігання представнику ПАТ КБ «Приватбанк» та представнику ПП «Джим Компані» (а.с. 32-33 том 2).

Також державним виконавцем Сагайдак С.В. 14.06.2016 року було винесено постанову про залучення спеціаліста при проведенні виконавчих дій, а 15.06.2016 року - постанову про залучення представників поліції при проведенні виконавчих дій.

07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII, згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України у відповідній редакції).

Водночас положеннями Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VI «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Таким чином, установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР 1963 року звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Виселення осіб з нерухомого житлового майна, яка є предметом іпотеки, є частиною процедури примусового звернення стягнення на іпотечне майно, у зв`язку із чим виконання рішення у справі про примусове виселення мешканців з квартири може бути відстрочено на підставі Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VI «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до моменту втрати чинності вказаним Законом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15.

Таким чином, дія вказаного закону встановлює тимчасові обмеження не лише щодо процедури відчуження без згоди власника заставного чи іпотечного майна, а і щодо процедури виселення осіб з житла, переданого в іпотеку.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Частиною другою статті 5 ЦК України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Оскільки Закон України від 03.06.2014 року № 1304-VI «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Указане вище узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06.07.2016 року за наслідками розгляду справи № 6-969цс16.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Оскільки на час дії Закону України Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, то положення цього Закону не поширюються й на рішення суду про виселення осіб з цього предмета іпотеки.

Отже, рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, ухвалені до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, однак їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Відповідно, виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2013 року про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Черкаси також підлягало зупиненню.

При прийнятті рішення в даній скарзі, суд також враховує наступне.

На виконання вищевказаного заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2013 року судом 12.02.2015 року був виданий виконавчий лист про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Черкаси.

20.01.2016 року на адресу Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ надійшла заява стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2314/9019/12 від 12.02.2016 року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Черкаси, а 03.03.2016 року заява про усунення помилок у виконавчому провадженні, оскільки стягувачем помилково зазначено про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 .

25.01.2016 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ Сагайдак С.В. було прийнято виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2015 року про виселення ОСОБА_1 до виконання, про що ним винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження № 49925821, копію якої було направлено ОСОБА_1

З вказаного виконавчого листа не вбачалося, що ОСОБА_1 виселено з квартири, яка перебуває в іпотеці, що вказана квартира виступає як забезпечення зобов`язань за споживчими кредитами наданими в іноземній валюті, що така квартира використовується як місце постійного проживання та що її загальна площа не перевищує 140 кв.м., тобто що до вказаних правовідносин може бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». До того ж, в заяві від 03.03.2016 року, поданій представником ОСОБА_1 , державному виконавцю та начальнику Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ про здійснення перевірки виконавчих проваджень також не зазначалося про вказані обставини, не надавалася і копія заочного рішення суду від 21.01.2013 року, з якого можливо було б встановити ці обставини. Тому дії державного виконавця Сагайдак С.В. в частині прийняття вказаного виконавчого листа до виконання, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2016 року № 49925821, а також вчинення в ньому інших виконавчих дій до 01.06.2016 року, а саме: складання та направлення вимог ОСОБА_1 від 19.05.2016 року про зобов`язання її в добровільному порядку виселитися з належної їй квартири, складання актів від 19.02.2016 року, від 04.05.2016 року та від 27.05.2016 року є законними. Відповідно вимоги скаржника ОСОБА_1 в цій частині скарги не підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд враховує, що 31.05.2016 року представником ПАТ КБ «Приватбанк» до суду було подане письмове заперечення проти скарги ОСОБА_1 , до якого останнім було додано копію заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2013 року, яке вступило в законну силу 24.04.2013 року, з якого вбачалося що ОСОБА_1 виселено з квартири, яка передана в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» в забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті та що розмір такої квартири не перевищує 140 кв.м. Державний виконавець Сагайдак С.В. брав участь в судовому засіданні 01.06.2016 року, тому мав можливість з`ясувати суть спірних правовідносин та застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зупинити виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 , однак цього не зробив.

Натомість останнім було вчинено ряд виконавчих дій у ВП № 49925821 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2015 року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 , направлених на примусове виселення ОСОБА_1 з квартири. А зокрема, було складено: вимогу від 01.06.2016 року про зобов`язання ОСОБА_1 виселитися з квартири до 09.06.2016 року та вимогу від 14.06.2016 року, якою ОСОБА_1 було зобов`язано надати доступ до вказаної квартири, з зв`язку з примусовим виселенням її квартири, яке відбудеться 21.06.2016 року.

Також останнім було складено: акт від 10.06.2016 року про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем, в присутності понятих, було встановлено, що двері державному виконавцю ніхто не відкрив, зі слів мешканців будинку ОСОБА_1 проживає в даній квартирі, станом на 10.06.2016 року рішення боржником в самостійному порядку не виконане (а.с. 20 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 1 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем в присутності представників правоохоронних органів, представника ПАТ КБ «Приватбанк», проведено виконавчу дію примусове виселення з квартири, замінено замковий механізм, встановлено сигналізацію, проведено опис ліквідного майна, опечатано вхідні двері, речі, які не підлягали опису та арешту були передану боржникам, про що складено відповідний акт (а.с. 21);

- акт від 21.06.2016 року № 3 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем при проведенні виконавчих дій, передано майно належне боржникам (а.с. 23 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 4 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 при примусовому виселенні мешканців квартири, які підлягають виселенню, грошових коштів, виробів з дорогоцінних металів та тварин не виявлено (а.с. 24 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 5 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем при проведенні виконавчих дій примусовому виселенні було проведено опис та арешт ліквідного майна, належного боржникам, іншого майна «ліквідного» крім описаного виявлено не було, державним виконавцем складено акт державного виконавця та акт опису та арешту майна (а.с. 5 том 2);

- акт від 21.06.2016 року № 6 про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 при виселенні мешканців з квартири було встановлено, що мешканець квартири ОСОБА_8 чинив перешкоди державному виконавцю, не давав доступу до приміщення, чинив фізичні перешкоди (а.с. 26 том 2);

- акт від 07.07.2016 року про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем було здійснено передачу описаного майна згідно акту опису та арешту від 21.06.2016 року на відповідне зберігання представнику ПАТ КБ «Приватбанк» та представнику ПП «Джим Компані» (а.с. 32-33 том 2).

Враховуючи, що вказані дії були вчиненні у ВП № 49925821 в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тоді як державний виконавець мав можливість зупинити виконання виконавчого листа про примусове виселення ОСОБА_1 з квартини, оскільки на той час йому вже було відомо про те, що на дані правовідносини поширюється дія вищевказаного Закону, тому суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 в цій частині та визнання неправомірними дій державного виконавця Сагайдак С.В. в частині складання актів від 10.06.2016 року (а.с. 20 том 2), від 21.06.2016 року № 1, 3, 4, 5, 6 (а.с. 21, 23, 24, 25, 26 том 2), від 07.07.2016 року (а.с. 32-33 том 2) за результатами здійснення виходу за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Сагайдак С.В. в частині винесення постанови від 14.06.2016 року про залучення спеціаліста при проведенні виконавчих дій та постанови від 15.06.2016 року про залучення представників поліції при проведенні виконавчих дій, оскільки ці дії також були вчинені в період коли останній повинен був застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та зупинити виконання у виконавчому провадженні на час дії вказаного Закону.

Разом з тим, на думку суду, не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо складання акту від 21.06.2016 року № 2 (а.с. 22 том 2), оскільки він був складений у виконавчому провадженні щодо виселення ОСОБА_7 і ніяким чином не порушує права скаржника. А також не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо складання акту опису й арешту від 21.06.2016 року (а.с. 27 том 2), враховуючи відсутність оригіналу такого акту, як в матеріалах виконавчого провадження № 49925821, так і в сторін.

Доводи представника Центрального відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про те, що ОСОБА_1 та члени її сім`ї в добровільному порядку виселилися з квартири АДРЕСА_3 суд розцінює критично, оскільки таке виселення відбувалося вже після неодноразових вимог державного виконавця про виселення та звернення скаржниці ОСОБА_1 до суду з даною скаргою.

Щодо вимог скаржника ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення державним виконавцем постанов від 27.05.2016 року та від 10.06.2016 року про накладення на неї (скаржника) штрафів в розмірі 340 грн. та 680 грн. відповідно та постанови від 10.06.2016 року про стягнення з неї (скаржника) витрат на проведення виконавчих дій в сумі 70 грн., то вони не підлягають до задоволення, оскільки такі дії полягають у винесенні (прийнятті) державним виконавцем вищевказаних постанов, які на даний час є чинними, і скаржником не оскаржувалися. До того ж Законом передбачений інший порядок оскарження таких постанов і це має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Також, на думку суду, не підлягають до задоволення і вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій держаного виконавця щодо винесення постанови від 22.08.2016 року про закінчення виконавчого провадження, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 8 ч. 1, ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_9 встановлено, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2013 року згідно з виконавчим документом № 2314/9019/12 від 12.02.2015 року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 виконане, оскільки 21.06.2016 року ОСОБА_1 була виселена з вказаної квартири, в квартирі змінено замковий механізм та встановлено сигналізацію. Тому підстав продовжувати виконання у вказаному виконавчому провадженні у державного виконавця не було, відповідно ним 22.08.2016 року, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», і була прийнята (винесена) постанова про закінчення виконавчого провадження №49925821. До того ж, саму постанову, яка на даний час є чинною, скаржник ОСОБА_1 не оскаржувала, тому відповідно і дії державного виконавця по її винесенню не можуть вважатися неправомірними.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 97, 115 КЗпП України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії посадових осіб Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, зацікавлені особи: ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Сагайдак С.В. в частині направлення вимог від 01.06.2016 року та 14.06.2019 року про зобов`язання в добровільному порядку виселитися із квартири АДРЕСА_1 .

Визнати неправомірними дії державного виконавця Сагайдак С.В. в частині складання актів від 27.05.2016 року, від 10.06.2016 року, від 21.06.2016 року, від 07.07.2016 року за результатами здійснення виходу за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати неправомірними дії державного виконавця Сагайдак С.В. в частині винесення постанови від 14.06.2016 року про залучення спеціаліста при проведенні виконавчих дій та постанови від 15.06.2016 року про залучення представників поліції при проведенні виконавчих дій.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 20.05.2019 року.

Головуючий: В.М. Скляренко