Провадження № 22-ц/824/6255/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 22 червня 2017 року близько 16 години по пров.Рильському у м.Києві сталася ДТП за участю належного йому автомобіля «Hyundai Sonata» р.н.НОМЕР_1 під його керуваннямта автомобіля «Lexus LX450» р.н.НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2, який, керуючи автомобілем «Lexus LX450», зупинився на лівій проїзній частині дороги. Після чого раптово відчинилися задні праві двері автомобіля, з якими і зіткнувся автомобіль «Hyundai Sonata». Після прибуття прицівників поліції і огляду місця події, відповідач визнав свою провину в тому, що він зупинився для висадки пасажира з порушенням ПДР, зокрема не у відведеному місці або не на правій стороні проїжджої частини, що і спричинило ДТП. За пропозицією поліцейських вони склали повідомлення про ДТП (Європротокол), в якому відповідач визнав свою вину.

Вказував, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов'язкового страхування у ПрАТ «СК «АХА Страхування», яка листом від 30 серпня 2017 року відмовила йому у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на те, що пошкодження завдане пасажиром автомобіля ОСОБА_4, який порушив п.5.3 ПДР. Він оскаржив дану відмову до уповноваженої особи страховика, однак у перегляді рішення йому відмовлено.

Посилався, що внаслідок ДТП належний йому автомобіль «HyundaiSonata» отримавпошкодження. Згідно звіту № 2011 від 20 листопада 2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Sonata», склала 57969,74 грн., а вартість дослідження становить 2000 грн. У зв'язку з наведеним просив стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 57969,74 грн., судові витрати покласти на відповідача.

- 2 -

Рішенням Голосіївського районого суду м.Києва від 06 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 57969,74 грн., судовий збір в сумі 704,80 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2000 грн. та автотехнічного дослідження в сумі 3370 грн.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обстаивнам справи, порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд залишив поза увагою відсутність у діях скаржника складу цивільного правопорушення, який включає протиправність поведінки заподіювача, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками та вину, наявність якого у свою чергу дає підстави для покладення на нього відповідальності за завдані збитки. Суд не врахував та дав невірну оцінку встановленим обставинам, а саме, що пасажир автомобіля «Lexus LX450» під час зупинки без дозволу водія відчинив задні праві двері автомобіля, які зконтактували з автомобілем позивача. Він як водій визнає що здійснив зупинку із порушенням ПДР, проте як водій ніяких дій по відкриттю задніх дверей не вчиняв і непричетний до цього. За таких обставин у його діях відсутня протиправна поведінка, причинний зв'язок між такою поведінкою і збитками та вина, що виключає його відповідальність. Окрім того, суд невірно взяв до уваги у якості доказу його вини висновок експертного дослідження обставин ДТП № 0264 від 27 листопада 2017 року, який фактично грунтується на інформації, наданій експерту позивачем, і відповідно не може бути використаний для встановлення протиправності його поведінки та наявності у скоєнні ДТП його вини. Тобто протиправність його поведінки не доведено, а рішення суду грунтується на припущеннях. Посилання суду у рішенні на складений сторонами Європротокол як доказ визнання ним своєї вини також безпідставні, бо у Європротоколі учасники ДТП викладають лише обставини пригоди і не надають правову оцінку діям учасників ДТП, а тому констатація вини у цьому протоколі не є достатнім доказом вчинення ним протиправних дій. Суд не звернув уваги, що для проведення оцінки позивач надав частково відремонтований автомобіль, зокрема було встановлене ліве дзеркало заднього виду, що унеможливлює визначення дійсного розміру шкоди. Вважає, що він як володілець джерела підвищеної небезпеки не повинен нести відповідальність за завдану позивачу шкоду, натомість така шкода має бути відшкодована на загальних підставах особою, яка її безпосередньо завдала, що роз'яснено у п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 57969,74 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в

- 3 -

порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи завдані матеріальні збитки із відповідача ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що шкода заподіяна позивачу з вини відповідача внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що знаходиться у причинному зв'язку із завданням шкоди, а тому саме він має нести відповідальність за завдану шкоду.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Судом встановлено, що 22 червня 2017 року по пров.Рильському у м.Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Hyundai Sonata» р.н.НОМЕР_1, власником якого є позивач ОСОБА_3 під його керуванням, та автомобіля «Lexus LX450»р.н.НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2, який, керуючи автомобілем «Lexus LX450» зупинився на лівій проїзній частині дороги, а пасажир, який перебував на задньому сидінні раптово відчинив задні праві двері автомобіля, з якими і зіткнувся автомобіль «HyundaiSonata»та зазнав пошкоджень.

В цей же день 22 червня 2017 року обоє водіїв за взаємною згодою склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), відповідно до якого сторонами зазначені обставини ДТП, пошкодження, яких зазнали транспортні засоби, а також відповідачем ОСОБА_2 зазначено про те, що він свою провину визнає.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов'язкового страхування у ПрАТ «СК «АХА Страхування», яку позивач 23 червня 2017 року повідомив про ДТП і яка рішенням від 30 серпня 2017 року відмовила йому у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на те, що пошкодження завдане пасажиром автомобіля ОСОБА_4, який порушив п.5.3 ПДР, а тому відсутні правові підстави для визнання заявленого випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування. Позивач оскаржив рішення до уповноваженої особи, однак у перегляді йому відмовлено.

Також, судом встановлено, що згідно звіту № 2011 від 20 листопада 2017 року

- 4 -

вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Sonata», склала 57969,74 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, з огляду на те, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується винуватцем ДТП, тобто оособою, яка на законних підставах володіє транспортним засобом на момент вчинення ДТП, а такою особою є ОСОБА_2, який на законних підставах керував автомобілем, суд обгрунтовано стягнув із відповідача завдані позивачу збитки в сумі 57969,74 грн. та судові витрати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність у його діях складу цивільного правопорушення, зокрема відсутність у його діях протиправної поведінки, причинного зв'язку між такою поведінкою і збитками та вини, що виключає його відповідальність, бо не він, а пасажир у його автомобілі «LexusLX450» під час зупинки без його дозволу відчинив задні праві двері автомобіля, які зконтактували з автомобілем позивача, не грунтуються на вимогах закону.

Як вище вказувалося відповідно до приписів ст.1187 ЦК України, яка є спеціальною нормою відносно ст.1166 ЦК України, за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, відповідає володілець цього транспортного засобу, якщо не доведе виникнення шкоди внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Отже, дані норма чітко покладає відповідальність за завдану транспортним засобом шкоду на його володільця, а не іншу особу, яка перебуває в автомобілі під час руху, як помилково вважає відповідач.

Встановлено, що відповідач у якості володільця керував автомобілем «Lexus LX450» і саме внаслідок його винних дій в результаті взаємодії джерел підвищеної небезпеки позивачу завдана матеріальна шкода у вигляді пошкодження автомобіля. Винні дії полягають у тому, що відповідач на порушення п.п.15.1-15.4 ПДР зупинився у невідведеному місці, що і спричинило ДТП. Вказані обставини визнаються відповідачем у апеляційній скарзі, який посилається на те, що він як водій визнає, що здійснив зупинку із порушенням ПДР, проте як водій ніяких дій до відкриття задніх дверей не вчиняв.

Доводи скарги про те, щосуд невірно взяв до уваги у якості доказу його вини висновок експертного дослідження обставин ДТП № 0264 від 27 листопада 2017 року, який фактично грунтується на інформації, наданій експерту позивачем, і відповідно не може бути використаний для встановлення протиправності його поведінки та наявності у скоєнні ДТП його вини безпідставні.

Із оскаржуваного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06 лютого 2019 року вбачається, що суд прийшов до висновку про наявність вини у діях відповідача і як наслідок про покладення на нього відповідальності за завдану шкоду на підставі ряду доказів, які перераховані у тексті рішення і вказаний висновок № 0264 від 27 листопада 2017 року є лише одним із них, а не єдиною підставою як помилково вважає відповідач.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги даний висновок експертного дослідження обставин ДТП за участі автомобілів «Лексус» та «Хюндай», згідно якого в дорожній ситуації, яка склалась, водій автомобіля «Хюндай» у момент виникнення небезпеки (в момент зіткнення з відкритими правими задніми дверима автомобіля «Лексус») не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України. В дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Хюндай» ОСОБА_3 не вбачаються невідповідності вимогам п. 13.3 та 12.3 ПДР України, та з технічної точки зору його дії не знаходились в причинно-наслідковому зв'язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне

- 5 -

законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування висновків експертного дослідження, доданого позивачем до позову і отриманого відповідачем з матеріалами, проте не зробив цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання у апеляційній скарзі на неможливість прийняття до уваги складеного сторонами повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), відповідно до якого відповідачем ОСОБА_2 зазначено про те, що він свою провину визнає, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Суд першої інстанції, відхиляючи такі доводи вірно зазначив, що стороною відповідача не було надано суду жодних доказів на підтвердження неправомірності складення повідомлення (європротоколу), відповідно до якого відповідач визнав свою провину, як і не надано доказів на підтвердження зазначення в ньому невірних даних щодо обставин ДТП, а відтак вважав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), складений сторонами 22 червня 2017 року, належним доказом, який підтверджує факт, обставини ДТП та винність відповідача у її скоєнні.

Твердження відповідача у скарзі про те, що у повідомленні (євроротоколі) учасники ДТП викладають лише обставини пригоди і не надають правову оцінку діям учасників ДТП, а тому констатація його вини у цьому протоколі не є достатнім доказом вчинення ним протиправних дій надумані та безпідставні.

Вказане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) є офіційним, тобто встановленим законом документом на підставі якого за наслідками ДТП страхова компанія проводить виплати за договором ОСЦВВНТЗ. При цьому умовою проведення страхової виплати є встановлення вини у діях застрахованої особи (ст.ст. 6, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Без встановлення даної обставини страхова виплата не проводиться, а відтак наведені посилання відповідача є надуманими та такими, що суперечать закону.

Зокрема п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає можливість водіїв, причетних до ДТП, спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без виклику поліції. Вказана норма зазначає однією з обов'язкових умов складання такого повідомлення згоду водіїв транспортних засобів щодо обставин скоєння ДТП, до обставин ДТП в тому числі належить встановлення винуватості одного з водіїв чи обох у скоєнні ДТП, що у свою чергу спростовує посилання відповідача на те, що вказана у повідомленні його вина у ДТП не є достатнім доказом його вини.

Доводи скарги про те, що відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки не повинен нести відповідальність за завдану позивачу шкоду, натомість така шкода має бути відшкодована на загальних підставах особою, яка її безпосередньо завдала (відкрила задні праві двері у його автомобілі), що відповідає роз'ясненням у п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» колегія суддів відхиляє.

Намагання відповідача перекласти відповідальність за завдану шкоду на іншу особу не відповідають приписам ст.ст.1187, 1188 ЦК України щодо відповідальності за завдану шкоду саме володільця транспортного засобу.

- 6 -

У абз.3 п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданоїджерелом підвищеної небезпеки», на який посилається відповідач, зазначено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Посилаючись на наведене роз'яснення, відповідач вважає, що шкоду автомобілю «Hyundai Sonata» завдано не внаслідок використання автомобіля «LexusLX450» за призначенням, що є помилковим, оскільки автомобіль «Lexus LX450» на момент ДТП використовувався за призначенням, а саме у якості транспортного засобу, який рухався і зупинився на проїжджій частині вулиці. Намагання відповідача виокремити незначний проміжок часу в момент зупинки, коли його пасажир відкрив двері, із загального контексту використання автомобіля за призначенням необгрунтовані.

Окрім того, наведений у постанові ВССУ приклад щодо того, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч, взагалі не стосується спірних правовідносин.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скарги про те, що протиправність поведінки відповідача не доведено, а рішення суду грунтується на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність розміру збитку, завданого позивачу, оскільки для проведення оцінки останній надав частково відремонтований автомобіль, на якому було встановлене ліве дзеркало заднього виду, колегія суддів вважає необгрунтованими.

По-перше, при проведенні огляду належного позивачу автомобіля «Hyundai Sonata» відповідачу була направлена телеграма, яку він отримав, проте не прибув для участі у огляді. Колегія суддів вважає, що за добросовісного користування своїми правами відповідач мав можливість все з'ясувати і висловити свої заперечення чи доводи експерту, проте не зробив цього, понісши всі ризики невчинення дій.

По-друге, вказані доводи щодо неможливості встановити розмір збитку носять характер припущень, бо посилаючись на це, відповідач не надав суду жодного доказу на спростування визначеної у звіті суми збитку, зокрема не надав доказів, що вартість збитку має інший (менший) розмір, чи що певні пошкодження не підлягають врахуванню.

По-третє, посилання відповідача на встановлення позивачем лівого дзеркала заднього виду носять харакер припущень, бо відповідч робить висновок на підставі фотознімку, який виконаний при огляді автомобіля і наданий пзивачем. При цьому колегія суддів враховує, що позивач заперечує дану обставину і вказує, що насправді відірване дзеркало було приклеєне силіконовим герметиком, оскільки керувати автомобілем без нього вкрай небезпечно.

Посилання відповідача у скарзі на порушення приниципу змагальності, бо на його думку суд почув лише аргументи позивача, необгрунтовані. Ухвалюючи рішення, суд дав повну і об'єктивну оцінку всім обставинам справи та наявним у ній доказам, в тому числі врахував обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов. При цьому колегія суддів враховує, що суд не обмежував відповідача у будь-який спосіб щодо подачі доказів чи

- 7 -

висловлення своїх аргументів.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: