КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/705/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Слободян Н.П.

Унікальний №366/1906/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Київській області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Київській області,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Київській області.

Просив встановити факт, що він постійно, безвиїзно, проживав на території України станом з 1990 року.

В обґрунтування заяви посилався на те, що він народився в Державі Палестина в м. Кабатія.

Починаючи з 1990 року і по теперішній час проживає на території України.

В 1990 році приїхав на територію України та по 05 липня 1996 року навчався на підготовчому факультеті учбового центру транспортної академії України. У 1998 році закінчив вечірню зміну середньої загальноосвітньої школи №8, де навчався з 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявника на території України народився син ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_3.

07 липня 2015 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилась донька ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_6 син - ОСОБА_6.

У 2007 році заявник закінчив навчання в Кримському державному медичному університеті імені С.І.Георгієвського та отримав освітньо-кваліфікаційний рівень «спеціаліст».

Факт проживання заявника на території України з 1990 року можуть підтвердити ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року заяву було задоволено, встановлено факт постійного, безвиїзного проживання ОСОБА_1 з 1990 року на території України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі - УДМС України в Київській області), 19 листопада 2018 року та 27 листопада 2018 року, подало дві ідентичні апеляційні скарги, в яки посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та в задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що факт проживання заявника на території України з 1990 року було встановлено судом першої інстанції на підставі показів свідків, які згідно з текстом рішення знайомі з 1991 року та 1992 року відповідно.

В обґрунтування наявності у заявника стійких соціальних зв'язків на території України та постійного проживання, суд першої інстанції посилався на зайняття заявником підприємницькою діяльністю. Однак згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань заявник здійснював підприємницьку діяльність починаючи з 17 лютого 2005 року.

Встановлення даного факту необхідно заявнику для набуття в подальшому громадянства України зі зверненням до органу міграційної служби для проходження процедури оформлення набуття або для підтвердження належності до громадянства України відповідно до положень Закону України «Про громадянство України».

Встановлені судом першої інстанції обставини на підставі неналежних доказів, які не спростовують висновки суду.

Додана заявником до заяви посвідка на постійне проживання в Україні видана 13 червня 2017 року та відповідно до пп. 17 п.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є документом, який посвідчує особу іноземця або особи без громадянства, що за переконанням апелянта, свідчить про те, що заявник у відносинах з Україною вважає себе іноземцем.

Інформації щодо постійного проживання заявника або його батьків, родичів на території України до 24 серпня 1991 року відсутня.

Згідно відомостей наявних у ДМС, 02 серпня 2004 року заявник звернувся до ВГІРФО УМВС України в Одеській області з заявою про отримання посвідки на постійне проживання, в графі національність вказав - йорданець, а в графі близькі родичі вказано, що його батьки є громадянами Йорданії де і проживають, дружина та двоє дітей є громадянами України, інших рідних на території України, СНД та за кордоном немає.

Окрім того в самій заяві вказана, що він прибув на території України для постійного проживання у 2000 році та додано копію національного паспорта, виданого 23 січня 2003 року, з одноразовою візою типу ІМ-2, яка оформлюється особам, які в'їжджають на території України для постійного проживання.

Аналогічна інформація міститься і у висновку про залишення в Україні на постійне проживання заявника, затвердженому заступником начальника ВГІРФО УМВС України в Одеській області.

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо постійного, безвиїзного проживання заявника на території України з 1990 року нічим не підтверджуються, а дослідження факту виїзду заявника за межі території України судом першої інстанції взагалі не здійснювалось.

31 січня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

Представник заявника проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, державного виконавця, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Палестині. (а.с.3)

У період з 1997 року по 20 червня 1998 року навчався у середній шкоді №8 та отримав атестат про повну загальну середню освіту. (а.с.4-5)

У 1996 році вступив до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця та у 2007 році закінчив Кримський державний медичний університет ім. С.І. Георгієвського. (а.с.6)

У період з 25 грудня 2000 року по 16 січня 2001 року ОСОБА_1 здавав іспити з метою отримання водійського посвідчення (а.с.48) та 16 січня 2001 року отримав посвідчення водія (а.с.49).

ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_2, батьками якого вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_9. (а.с.14)

23 січня 2003 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Йорданії. (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_3, батьками якої вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_9. (а.с.13)

11 лютого 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було укладено шлюб (а.с.50-51), який 09 червня 2010 року було розірвано (а.с.52).

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_10, батьками якого вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_9. (а.с.15)

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_5, батьками якої вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4. (а.с.18)

07 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. (а.с.17)

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_6, батьками якого вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4. (а.с.19)

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 року було встановлено факт, що ОСОБА_4, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 народила ІНФОРМАЦІЯ_6 дитину чоловічої статі в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. (а.с.45-47)

Згідно посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 виданої 13 червня 2017 року, починаючи з 12 березня 2018 року останній був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1, а починаючи з 12 липня 2018 року - АДРЕСА_2. (а.с.20)

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань заявник здійснював підприємницьку діяльність починаючи з 17 лютого 2005 року ПП «АЛЬ-ВАФА» (а.с.53-58) та з 01 жовтня 2010 року ТОВ «МОНОЛІТ+» (а.с.58-67).

Ухвалюючи рішення про встановлення факту постійного, безвиїзногопроживання заявника на території України з 1990 року, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Палестині, але з 1990 року постійно проживав та проживає на даний час на території України, має тісні родинні стосунку, докази надані заявником на підтвердження факту є достатніми для отримання громадянства, обставини викладі в заяві знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та допиті свідків, в той час як заінтересованою особою належних і допустимих доказів на спростування факту постійного проживання заявника на території України, суду не надано.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до стаття 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень».

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ст. 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. № 588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз. 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Як встановлено колегією суддів заявник ОСОБА_1 починаючи з 10 червня 2008 року на підставі рішення ГУ МВС України в АР Крим є громадянином України.

На підставі довідки Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в АР Крим від 10 червня 2008 року №10/А-67 про реєстрацію особи громадянином України 20 червня 2008 року Київським РВ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1.

В подальшому заявник ОСОБА_1 тричі звертався з заявами про обмін паспорта громадянина України.

Останній раз 24 березня 2016 року до Новотроїцького РС УДМС у зв'язку зі зміною прізвища на «Кравченко»

За результатами проведеного службового розслідування за фактом оформлення паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_1 11 липня 2016 року Директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України було затверджено висновок Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області №120/2016, стосовно того, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 24 березня 2016 року Новотроїцьким РС УДМС в Херсонській області на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Кабатія, Йорданія, вважати оформленим з порушенням вимог чинного законодавства та таким, що підлягає вилученню і знищенню відповідно до пункту 10.4 розділу 10 «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», затвердженого наказом МВС України від 13 квітня 2012 року №320, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401.

В грудні 2016 року паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий на ім'я ОСОБА_1 було вилучено та передано до Новотроїцького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області та в подальшому знищено.

Не погоджуючись з такими діями органів Державної міграційної служби України заявник ОСОБА_1, з метою захисту своїх законним прав та інтересів щодо набуття громадянства України, останній звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано висновок Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 11 липня 2016 року №120/2016 за результатами службового розслідування за фактом оформлення паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_1 та зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що визначена у заяві мета звернення заявника до суду в порядку окремого провадження, а саме оформлення належності до громадянства України та отримання відповідних підтверджуючих документів, досягнута.

Заявником були отриманні відповідні документи на підтвердження свого правового статусу громадянина України.

Обраний заявником спосіб захисту своїх інтересів, в разі існування суперечностей та незгоди з діями органів міграційної служби, є неналежним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.А. Пікуль

В.М.Ратнікова