Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 302/837/16-ц

провадження № 61-20254св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.

Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - відділ освіти Міжгірської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року у складі судді Цімбота В. І. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Куштан Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації (далі - відділ освіти Міжгірської РДА) про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із жовтня 2014 року працювала на посаді директора районної станції юних натуралістів, а 31 серпня 2016 року без її відома, в порушення встановленого порядку, працівники відділу освіти намагалися провести перевірку на станції юних натуралістів. 01 вересня 2016 року у відділі освіти її повідомили про звільнення, наказ про звільнення вона отримала поштою тільки 07 вересня 2016 року. Жодних пояснень у неї відібрано не було, із наказами її не ознайомлювали, згоди профкому не отримано, а тому, вважає, що має місце грубе порушення її прав. Звільнення із роботи є помстою за її небажання передати в оренду приміщення та звільнення з роботи ОСОБА_2., який є чоловіком начальника відділу освіти.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ від 12 квітня 2016 року № 4 про оголошення їй догани, наказ від 31 серпня 2016 року № 513-К про звільнення її з роботи та поновити на посаді директора Міжгірської районної станції юних натуралістів та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і судові витрати.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивача звільнено з роботи як директора школи на законних підставах, із дотриманням процедури звільнення, оскільки застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення з роботи відповідає тяжкості вчиненого проступку (відсутня тарифікація, відсутні нормальні санітарні умови для праці, відсутність на роботі тощо). При цьому згідно із статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи (філіалу, представництва, відділення та іншого відповідного підрозділу) проводиться з ініціативи власника чи уповноваженої ним особи без попередньої згоди первинної профспілкової організації.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших підстав.

Скасовуючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами виникли у зв'язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 і звільненням її із посади директора Міжгірської районної станції юних натуралістів, яка на час звернення позивача із цим позовом до суду і на час постановлення рішення судом першої інстанції мала статус юридичної особи, але суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі у справі Міжгірську районну станцію юних натуралістів Міжгірського району, із якою позивач перебувала у трудових відносинах, так як цей спір впливав на її права та обов'язки і така повинна була залучена відповідачем у справі.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1.подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що жодних заходів дисциплінарного або громадського характеру щодо невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, що виразилося у необхідності підготовки Міжгірської районної станції юних натуралістів до нового навчального 2016-2017 року до неї не застосовувалися, принаймні, про наявність таких їй не відомо. Суд взяв до уваги докази, які не відповідають вимогам належності та допустимості. Суд першої інстанції не створив умов, за яких було б встановлено коло обов'язків, покладених на неї як на директора трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Суд першої інстанції плавно перейшов від попереднього розгляду справи у частині подання заяв та клопотань до судових дебатів проскочивши розгляд справи по суті, дослідження доказів та з'ясування фактичних обставин справи. Суд завбачливо не долучив до матеріалів справи витяги з книги реєстрації наказів по відділу освіти Міжгірської РДА, оскільки під номером 25 від 18 лютого 2016 року зареєстровано наказ «Про створення комісії по перевірці організації навчально-виховного процесу позашкільних навчальних закладів», а не «Про вивчення роботи позашкільних навчальних закладів в II семестрі 2015/2016 навчальних років».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

У липні 2017 року від відділу освіти Міжгірської РДА до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1, згідно з якими звільнення позивача є законним та відповідає вимогам КЗпП України.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що наказом від 20 жовтня 2014 року № 816-К управлінням освіти, молоді та спорту Міжгірської районної державної адміністрації ОСОБА_1 переведено з посади виконуючої обов'язки директора Міжгірської районної станції юних натуралістів на посаду директора цього закладу

На підставі доповідної записки від 24 березня 2016 року та акта від 11 квітня 2016 року, наказом відповідача від 12 квітня 2016 року № 4-К директору Міжгірської районної станції юних натуралістів ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом від 31 серпня 2016 року № 513-К відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації за систематичне невиконання директором Міжгірської районної станції юних натуралістів ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, що виразилося у необхідності підготовки цього закладу до навчального 2016-2017 року і враховуючи, що до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, звільнено ОСОБА_1 з посади директора з 01 вересня 2016 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, залишивши за нею неповне педагогічне навантаження.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, розглядаючи трудовий спір, не залучив до участі у розгляді справи районну станцію юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області, із якою позивач перебувала у трудових відносинах, оскільки цей спір впливав на її права та обов'язки і така повинна була бути відповідачем у справі.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, четвертої статті 20 Закону України «Про освіту» навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо). Керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, відповідними обласними, міськими, районними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

За змістом частини першої статті 26 Закону України «Про загальну середню освіту» трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про позашкільну освіту» (у редакції від 01 січня 2016 року), центральні та місцеві органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають позашкільні навчальні заклади та які проводять діяльність у сфері позашкільної освіти, здійснюють управління діяльністю зазначених навчальних закладів незалежно від підпорядкування, типів і форм власності. Державний контроль за діяльністю позашкільних навчальних закладів незалежно від підпорядкування, типів і форм власності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, та місцевими органами управління освітою.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про позашкільну освіту» трудові відносини в системі позашкільної освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та комунального позашкільного навчального закладу здійснює відповідно центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти, інші центральні органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають позашкільні навчальні заклади, місцеві органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають позашкільні навчальні заклади. Призначення на посаду та звільнення з посади заступників керівника державного і комунального позашкільного навчального закладу здійснює відповідно центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти, інші центральні органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають позашкільні навчальні заклади, та місцеві органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають позашкільні навчальні заклади, за поданням керівника позашкільного навчального закладу. Призначення на посаду та звільнення з посади педагогічних та інших працівників державного та комунального позашкільного навчального закладу здійснює керівник позашкільного навчального закладу.

Відповідно до статуту районної станції юних натуралістів, її засновником є відділ освіти Міжгірської районної державної адміністрації.

Районна станція юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у відділенні Державної казначейської служби України, печатку та штамп зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, є неприбутковою.

Згідно з положенням про відділ освіти Міжгірської РДА, начальник цього відділу призначає та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством, керівників дошкільних, позашкільних навчально-виховних комплексів та загальноосвітніх закладів району комунальної форми власності, педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів, приймає рішення про їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, на позашкільні навчальні заклади поширюються права та обов'язки юридичних осіб, а керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади, відповідними органами управління освітою.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв'язку з позовною вимогою, яка пред'являється до нього.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Із наведеного слідує, що саме відділ освіти Міжгірської РДА є належним відповідачем у справі, оскільки саме відділ здійснював звільнення ОСОБА_1 із посади директора районної станції юних натуралістів, а отже, суд першої інстанції не повинен був залучати до участі у справі Міжгірську районну станцію юних натуралістів Міжгірського району, оскільки рішення суду не впливає на її права та обов'язки. Положеннями Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та комунального позашкільного навчального закладу здійснюють місцеві органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають позашкільні навчальні заклади, тобто у цьому випадку - відділ освіти Міжгірської РДА.

При цьому після ухвалення рішення суду першої інстанції та до ухвалення рішення апеляційного суду, 09 лютого 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис № 9000386 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - Районна станція юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області 26464547.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий апеляційний розгляд, оскільки суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 дійшов помилкового висновку про те, що до участі у розгляді справи не залучено Міжгірську районну станцію юних натуралістів Міжгірського району.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (пункт 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (пункт 132).

Апеляційна інстанція переглядає рішення суду першої інстанції з питань факту та права, а касаційна - з питань права.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції не переглядав рішення суду першої інстанції щодо законності звільнення ОСОБА_1, а лише вказав на те, що відділ освіти Міжгірської районної державної адміністрації є неналежним відповідачем у справі, Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий апеляційний розгляд для перегляду судового рішення суду першої інстанції з підстав законності звільнення позивача, оскільки до повноважень суду касаційної інстанції не входить питання оцінки доказів, суд касаційної інстанції не може agnoscere (брати на себе обов'язки) суду апеляційної інстанції. Крім того, особа, яка вважає, що судовим рішенням суду першої інстанції порушені її права, має право домагатися перегляду цього рішення судом вищої інстанції хоча б один раз, що забезпечить дотримання справедливих судових процедур.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні підстави для скасування рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак