РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Капітонова В. І., при секретарі Гречка К. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації у м. Авдіївка Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у філії Авдіївського відділення №7852/03 м. Авдіївка Донецької області ВАТ «Державний ощадний банк України». 28.10.2008 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Лук`янець Л.В. , яка посвідчила заяву про прийняття спадщини, а тому вона вважала, що прийняла спадщину. На теперішній час позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкова справа після смерті її матері не заведена. Спадкоємцем після її смерті є лише позивач. Позивач вважає, що нею пропущено строк з поважних причин. Просить суд винести рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилася. Позивач надала заяву, в якій просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі.

Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації у м. Авдіївка Донецької області, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечував.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.01.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.03.2019 року визнано явку позивача обов`язковою.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.04.2019 року підготовче засідання закрито.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи.

Дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 20.09.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 19.06.1950 року Авдіївським районним бюро ЗАГС, копія свідоцтва про народження НОМЕР_3 , видане 30.04.1971 року в м.Донецьк.

Позивач зазначала, що після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається із у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у філії Авдіївського відділення №7852/03 м. Авдіївка Донецької області ВАТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Стаття 1220 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. (Стаття 1221 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України визначено строки для прийняття спадщини, згідно із якою для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

28.10.2008 року позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Лук`янець Л.В., яка посвідчила заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить нотаріально посвідчена заява, зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №2206.

Тобто, заяву про прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 складено 28.10.2008 року в межах строків визначених ст.1270 ЦК України у приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Лук`янець Л.В..

Інших спадкоємців, судом не встановлено.

У 2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2

Постановою приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу від 26.10.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки позивачем не надано рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, та відсутні документі, які б свідчили про прийняття спадщини спадкоємцем на підставі п. 3 та п. 4 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, такий спосіб захисту, як подання до суду позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовується лише у разі пропуску спадкоємцем строку, визначеного ст. 1270 ЦК України.

Дії нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5.

Так, ст. 34 Закону України «Про нотаріат» визначено нотаріальні дії, що вчиняють нотаріуси, а саме: 1) посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); 2) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя;5) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); 6) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; 7) провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; 8) видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; 9) накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; 9-1) накладають заборону щодо відчуження грошових сум, що будуть зараховані заявником вимоги, визначеним відповідно до частини четвертої статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", на рахунок умовного зберігання (ескроу), відкритий відповідно до зазначеного закону; 10) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 11) засвідчують справжність підпису на документах; 12) засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 13) посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; 14) посвідчують факт, що фізична особа є живою; 15) посвідчують факт перебування фізичної особи в певному

місці; 16) посвідчують час пред`явлення документів; 17) передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; 18) приймають у депозит грошові суми та цінні папери; 19) вчиняють виконавчі написи; 20) вчиняють протести векселів; 21) вчиняють морські протести; 22) приймають на зберігання документи.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом.

Згідно із п.2.1 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Постановою від 26.10.2018 року приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу відмовив ОСОБА_1 в реєстрації спадкової справи. Разом з тим, у постанові приватного нотаріусу не надано належної оцінки щодо наявної у позивача нотаріально посвідченої заяви від 28.10.2008 року про прийняття спадщини, а одразу відмовлено у зв`язку із пропуском строку, визначеного ст. 1270 ЦК України.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 також визначає порядок прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, відповідно до п.п. 3.1-3.4 зазначеного Порядку право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.

Згідно з п. 3.11. Порядку заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи.

Суд звертає увагу, що на нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_1 про прийняття спадщини зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій, але на ній відсутня дата і час її надходження та номер спадкової справи. Тобто, при оформленні заяви про прийняття спадщини 28.10.2008 року нотаріусом не дотримано вимоги п. 3 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5.

Главою 14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 визначено порядок оскарження нотаріальної дії або відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із п. 1,2 Глави 14 Порядку нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

В даному випадку, нотаріус відмовив позивачу у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину не встановивши усіх обставин. Крім того, через не дотримання нотаріусом, який посвідчив заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 призвело до неможливості отримати позивачем свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не є підставою для звернення із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, а є правом позивача на оскарження відмови у вчинення нотаріальної дії.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Отже, особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

Суд враховує усі добуті у судовому засіданні докази та ті, що знаходяться в матеріалах справи та вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не вірно обрано спосіб захисту та в даному випадку позивач повинен оскаржити відмову у вчинення нотаріальної дії до суду в порядку визначеному законодавством.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації у м. Авдіївка Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 травня 2019 року.

Суддя В. І. Капітонов