ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» квітня 2019 року

м. Харків

справа № 639/5848/18-ц

провадження № 22ц/818/1988/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2019 року в складі судді Єрмоленко В.Б.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30 травня 2011 рокуОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2станом на 25 вересня 2018 року має заборгованість перед банком в розмірі 25 763,80 грн., яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом 12 918,88 грн., заборгованості за пенею 14 899,99 грн.; а також із штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1203,04 грн. штраф (процентна складова).

Зазначив, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 травня 2011 року у розмірі 25 763,80 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що відповідач не приймала участі у розгляді справи, не подавала заперечень проти позову, не оспорювала розмір обчисленої заборгованості, факт укладення договору та отримання кредитних коштів, не заперечувала того, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами, Тарифами банку, не заявляла клопотання про призначення економічної експертизи, не надавала власного розрахунку заборгованості; що між сторонами був належним чином укладений договір приєднання та чинним законодавством не встановлено вимог щодо підписання всіх його складових, зокрема, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів; що відповідач, підписавши анкету-заяву та користуючись кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з умовами договору; що банківська виписка має статус первинного документа та є належним доказом у справі; що доказів того, що відповідач не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами або ознайомлена з ними у іншій редакції, не надано; що правильність проведення розрахунку відповідачем не спростовано.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надано.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що банком не надано належних доказів того, що відповідачу видана кредитна картка та є заборгованість за кредитом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 травня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк», який складається з заяви-анкети позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

30 травня 2011 року ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої висловила бажання отримати пенсійну картку (а. с. 11).

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин? правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

У відповідності до пункту 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно чинних тарифів.

Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов?язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, у якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов?язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що термін внесення мінімального обовязкового платежу за кредитом, а також овердрафту до 1 числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобовязань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені тарифом, частину заборгованості за тілом кредиту, штраф згідно цих Умов. Термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту, термін погашення відсотків за овердрафтом щомісячно за попередній місяць до 1 числа. У разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) терміном повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; термін повернення овердрафту у повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; термін погашення процентів за овердрафтом - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа. Термін погашення штрафів та пені за кредитом з дня нарахування.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг на боргові зобов?язання за кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено пунктом 2.1.1.12.13.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно пункту 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг на суму від 100,00 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених Тарифів, що діють на дату нарахування.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» даним договором передбачений обов'язковий щомісячний платіж, а саме 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій виявила бажання отримати пенсійну картку та підтвердила, що ознайомлена і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином додержується принцип свободи договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2018 року (справа № 755/2720/16-ц, провадження № 61-1411 св 18).

Відсутність підпису на Умовах та Правилах, на погодження із якими є посилання у підписаній позичальником анкеті-заяві, не свідчить про те, що їх неможливо вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 зазначив, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, якщо доведено, що вони укладені в один день, тобто у день підписання позичальником заяви позичальника і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Тобто у такому разі Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору.

Саме до таких правового висновку дійшов Верховний Суд України і в постановах: від 10 червня 2015 року № 6-698цс15, від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14, від 04 листопада 2015 року № 6-1926цс15, в яких також зазначено, що кредитний договір складається з: заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (складова частина договору) і судам слід лише встановити, чи такі Умови та Правила надання банком кредиту були під час підписання заяви позичальника, а не те, що вони були не підписані позичальником.

Підписавши 30 травня 2011 року анкету-заяву, ОСОБА_2 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена.

Однак, як вбачається з анкети-заяви від 30 травня 2011 року, ОСОБА_2 надала згоду на отримання пенсійної картки без встановлення кредитного ліміту.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 81 цього Кодексу, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283св18, Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 759/19101/15-ц, провадження № 61-17061св18).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

До суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою надано виписку по рахунку ОСОБА_2 за період з 30 травня 2011 року по 25 вересня 2018 року, довідку Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» щодо видачі ОСОБА_2 кредитних карток, з якої вбачається, що між банком та ОСОБА_2 підписано кредитний договір б/н, за яким надано кредитні картки: 26 березня 2012 року картка №757814 з терміном дії до листопада 2015 року, 28 листопада 2015 року картка №414892 з терміном дії до листопада 2019 року, 04 квітня 2016 року картка №414892 з терміном дії до листопада 2019 року, та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2, згідно якої 26 березня 2012 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн. та збільшено його до 6900,00 грн.; 17 жовтня 2016 року знижено кредитний ліміт до 0,00 грн.; 31 січня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 8100,00 грн.; 28 липня 2018 року знижено кредитний ліміт до 0,00 грн.

Проте, згідно частин 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем до суду першої інстанції не надано доказів, що підтверджують факт видачі і строк дії картки, термін закінчення її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у позовній заяві.

Також, позивачем не надано до суду першої інстанції виписки по рахунку відповідача, яка мала б підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, розмір грошових коштів, отриманих позичальником.

Позивачем не наведено підстав неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Посилання банку в апеляційній скарзі щодо того, що зазначені докази не були витребувані судом першої інстанції, а розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судова колегія не приймає до уваги, оскільки згідно вимог принципу змагальності цивільного судочинства суд не вправі збирати докази за власною ініціативою. Про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження банком подано відповідну заяву, та такий порядок розгляду справи не звільняє сторін від обовязку подавати докази у строк, встановлений законом.

З огляду на вищевикладене та положення статті 367 ЦПК України, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо надання належних доказів наявності заборгованості відповідача разом з апеляційною скаргою, оскільки суд апеляційної інстанції не має права збирати докази, які позивач мав би додати до поданої ним позовної заяви до суду першої інстанції.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30 травня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 25 вересня 2018 року має заборгованість перед банком, яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом 12 918,88 грн., заборгованості за пенею 14 899,99 грн.

При цьому, у графі «заборгованість за наданим кредитом» станом на 25 вересня 2018 року зазначена сума 22 716,51 грн.

У розрахунку також зазначена загальна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 24 060,76 грн. Проте, ця сума не відповідає загальному розміру процентів та пені, нарахованих у таблиці.

Отже, розрахунок, зазначений в таблиці, не відповідає загальній сумі за нарахованими відсотками та пені.

Крім того, у наданому до суду першої інстанції розрахунку заборгованості не визначено заборгованості за тілом кредиту.

До графи «включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів, пені» віднесено всю заборгованість, отже проценти нараховувались не тільки на заборгованість, а й на проценти, пеню, штрафи.

Сума коштів, внесених на погашення заборгованості, не розподілена на проценти та заборгованість, зокрема, заборгованість за кредитом у розмірі 6891,83 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 189,44 грн. перенесена в розрахунок від 01 червня 2015 року в загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 7081,27 грн.

У позовній заяві банку також не зазначено вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, а заявлена заборгованість складається з нарахованих відсотків за користування кредитом, нарахованої пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг - штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова). Не вбачається цього і із розрахунків заборгованості.

За умов відсутності заборгованості за тілом кредиту не вбачається підстав для нарахування процентів та штрафних санкцій.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, банк просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 25 763,80 грн., яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом 12 918,88 грн., заборгованості за пенею 14 899,99 грн.; а також із штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1203,04 грн. штраф (процентна складова).

Проте, матеріали справи свідчать про те, що загальний розмір заборгованості за процентами за користування кредитом та за пенею становить 12 918,88 грн. + 14 899,99 грн. = 27 818,87 грн., а разом зі штрафами 27 818,87+500,00+1203,04 = 29 521,91 грн., що більше за суму заявлених позовних вимог, та не відповідає сумі, зазначеній у розрахунку.

За таких умов висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є обґрунтованим, зробленим на підставі належним чином досліджених доказів.

Посилання банку в апеляційній скарзі щодо того, що відповідачем не спростовано наведений розрахунок та не заперечувалось отримання кредитних коштів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать про те, що відповідач не отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, які повернуті на адресу суду першої інстанції без вручення, отже, була позбавлена можливості надати будь-які заперечення щодо заявлених до неї вимог.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.