справа № 489/7388/18 провадження №2/489/558/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час - Акціонерний товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі - АТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (далі - Приватний нотаріус), третя особа - Інгульський відділ Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції (далі - ВДВС), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

встановив:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 20538 від 10.11.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського округу Швець Р.О., про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк коштів в сумі 33580,20 грн., в т.ч. 3668,28 грн. заборгованості за тілом кредиту, 25036,67 грн. відсотків, 2800,00 грн. пені та комісії, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1575,25 грн. - штрафу (відсоток від суми заборгованості) та 1800,00 грн. витрат, понесених за вчинення виконавчого напису.

Як на підставу вказаних вимог, позивач вказав, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, так як подані банком приватному нотаріусу документи не підтверджували безспірності його заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.10.2006, порушено строки давності для видачі виконавчого напису, оскільки з дня виникнення права вимоги (дати укладення кредитного договору) минуло дванадцять років. Крім того, замість засвідченої виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості, в порушення пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік), АТ КБ «ПриватБанк» надав приватному нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитним договором, який не є документом, що посвідчує безспірність визначеної суми боргу.

Представник відповідача - приватного нотаріуса надав відзив на позов, в якому просив в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса відмовити. У відзиві вказав, що виконавчий напис вчинений у відповідності до вимог статей 87 - 91 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, (далі - Порядок) на підставі наданих банком документів. Заборгованість позивача за кредитним договором підтверджувалася випискою з рахунку боржника, перевірка якої нотаріусом законодавством не передбачена, а її безспірність визначається нотаріусом тільки на підставі наданих документів згідно переліку відповідно до пункту 3.2 глави 16 розділу ІІІ Порядку. Крім того, банком були здійснені додаткові заходи для підтвердження безспірності заборгованості шляхом надіслання позивачу цінним листом письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, заперечення на яку відсутні. Необґрунтованими є доводи позивача і про вчинення виконавчого напису із спливом строку права вимоги, так як укладений між сторонами кредитний договір є безстроковим, а сторони не зверталися один до одного про його розірвання. Тому, в цьому випадку строки вказані в статті 88 Закону України «Про нотаріат» обчислюються з моменту направлення кредитором боржнику конкретної вимоги, обчисленої на певний момент часу. Також, позов до нотаріуса, як відповідача подано невірно, оскільки нотаріус в даній справі є неналежним відповідачем. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус здійснює нотаріальні дії відповідно до закону, а тому не має спільних чи однорідних прав і обов`язків з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» та третя особа ВДВС відзиву на позов та пояснень не надали.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.12.2018 з урахуванням малозначності справи, відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та витребувано в приватного нотаріуса копію матеріалів виконавчого напису.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 20.10.2006 ОСОБА_1 звернувся із заявою на той час до Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»» на підставі якої цього дня він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 2900,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік (із розрахунку 360 днів на рік), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Встановлено, що погашення заборгованості позичальником здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 процентів від суми заборгованості.

Підписавши 20.10.2006 заяву, ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 30.09.2017 утворилася заборгованість в сумі 33580,20 грн., яка складається із 3668,28 грн. заборгованості за тілом кредиту, 25036,67 грн. відсотків, 2800,00 грн. пені та комісії, 500,00 грн. штрафу (фіксована складова) та 1575,25 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості).

13.10.2017 банк направив ОСОБА_1 . письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 20.10.2006.

Доказів того, що вимога про усунення порушень за кредитним договором отримана позивачем, матеріали справи не містять.

10.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 20538, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.10.2006 в сумі 33580,20 грн. та 1800,00 грн витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 25.01.2018 відкрито виконавче провадження № 55627256 із примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, (далі - Порядок) та іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні вимоги передбачено пунктом 3.1 глави 16 Порядку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню правове значення має не лише перевірка додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком , а й перевірка доводів боржника в повному обсязі та встановлення обставин, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18) та 12.12.2018 у справі № 205/6301/16-ц (провадження 61-30321св18).

Судом встановлено, що період за який проводиться стягнення складає 20.10.2006 по 30.09.2017, тобто більше десяти років.

Отже, виконавчий напис вчинено нотаріусом 10.11.2017 більше ніж через три роки після виникнення права вимоги, що є порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без підтвердження фактичного отримання позивачем вимоги банку про усунення порушень за кредитним договором, що також має важливе значення для встановлення безспірності заборгованості.

Також, приватним нотаріусом не дотримано вимог пункту 2 Переліку, оскільки в якості підтвердження безспірності заборгованості враховано наданий банком розрахунок заборгованості, замість засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яка не є тотожною вказаному розрахунку.

Крім того, банком було надано завірену копію заяви від 20.10.2006, замість оригіналу кредитного договору, який із декількох документів, про що вказано у заяві, що також є порушенням пункту 2 Переліку.

За таких обставин та враховуючи, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», так як вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною, а також те, що виконавчий напис видано з порушенням процедури документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів представника відповідача - приватного нотаріуса, що останній є неналежним відповідачем у справі, суд вважає їх обґрунтованими, оскільки з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус лише підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна відповідно до наданих стягувачем документів. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, а тому не має спільних чи однорідних прав і обов`язків з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача підлягають стягненню 704 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Цивільний позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, зареєстрованого в реєстрі за № 20538.

Стягнути з Акціонерний товариство комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовийзбір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 12.04.2019.

Суддя І.В.Коваленко