Єдиний унікальний номер 242/4320/18
Номер провадження 22-ц/804/1091/19
Головуючий у 1-й інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 січня 2019 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в :

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позов мотивовано тим, що 08.07.2016 року вона була прийнята, відповідно до наказу № 1/ОС від 07.07.2016 року на посаду оператора електрозв'язку 1 класу у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17.07.2017 року була звільнена на підставі ст. 40 ч 1 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату, відповідно наказу № 10070/ДН-ос від 10.07.2017 року. На день звільнення їй була нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17.07.2017 року, грошова компенсація за не використану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку у сумі 16526,13 грн. Просила стягнути з відповідача перелічені виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 131 780 грн. 88 коп. з корегуванням на день фактичного розрахунку.

Представник відповідача скористався правом на подачу відзиву з якого вбачається, що з 20.03.2017 року відповідач не має можливості здійснювати господарську діяльність структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» внаслідок його перебування під контролем незаконних збройних формувань. У зв'язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати неможливе та було припинено у відповідності до положень рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 31 січня 2019 року позов ОСОБА_1- задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (дев'ять календарних днів) та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в загальній сумі 16 526 грн. 13 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов'язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надані докази про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати, а саме Науково-правовий висновок, відповідно якого починаючи з 2014 року і станом на 17 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з позивачем немає.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач перебував у трудових відносинах з структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Донецьк. З 16.03.2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності вказаного структурного підрозділу та підпорядкованих йому виробничих підрозділів, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного та автомобільного сполучення, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», та неможливість передачі з непідконтрольної території первинних документів. Суд першої інстанції не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року. Нарахування зарплати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу (який до позовної заяви позивачем надано не було), розпорядженням про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Крім того надання відпустки оформляється наказом (розпорядженням) про надання відпустки. На підставі наказу (розпорядження) відділ кадрів робить відмітки в особовій картці працівника. Проте, в розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не були використані позивачем та які б підлягали компенсації у зв'язку зі звільненням. До матеріалів справи позивачем не долучено належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність на день звільнення невикористаних днів відпустки.

У судове засідання апеляційного суду представник відповідача Малиновський М.А. не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення постановлено без додержання вище вказаних вимог, так як висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам та не узгоджуються із нормами закону, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП Українипередбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, обов'язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до трудової книжки позивач з 08.07.2016 року перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем Регіональна філія «Донецька залізниця». 17.07.2017 року була звільнена у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.12-14).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» () знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.

Отже, ДП «Донецька залізниця» є самостійним суб'єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи.

За приписами частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

При цьому, згідно зі статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акту, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, то ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов'язки як роботодавець щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести ДП «Донецька залізниця».

Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов'язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов'язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов'язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, на вище зазначене уваги не звернув, не з'ясував чи увійшло майно відокремленого структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» та дійшов помилкового висновку, що ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником ДП «Донецької залізниці» та її Регіональної філії.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, а тому є належним відповідачем у даній справі. Вказаний висновок є помилковим, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

ДП «Донецька залізниця» () знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою у м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої активи та зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ «Українська залізниця» не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), а тому правонаступництво від ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» не перейшло, оскільки правонаступництво щодо ДП «Донецька залізниця» () настає у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції», після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Крім того, згідно з витягом з протоколу № 6 засідання правління ПАТ «Українська залізниця» від 26 листопада 2015 року «Щодо прийняття рішення про створення регіональної філії «Донецька залізниця» було прийнято рішення про створення регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та визначено місце її розташування у м. Красний Лиман, вул. Кірова, 22, проте вказана регіональна філія не є юридичною особою.

Постановою КМУ №938 від 31.10.2018 року змінено тип ПАТ «Українська залізниця» з публічного на приватне, та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця». (а.с.121-123)

З огляду на вище зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що рішення суду першої інстанції від 31 січня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 січня 2019 року скасувати в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку в загальній сумі 16526,13грн. та стягнення судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку в загальній сумі 16526,13грн. відмовити.

Судові витрати, понесені публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за подачу касаційної скарги в розмірі 2224.62 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко