Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 675/1159/15-ц

провадження № 61-23755св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року у складі судді Демчука П. В. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Корніюк А. П., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з укладеним договором від 28 лютого 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 7800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до його умов, договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 20 травня 2015 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість 26077,17 грн, з яких: 15199,20 грн - заборгованість за кредитом; 9060,01 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 100 грн - заборгованість за пенею та комісією та штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн фіксована частина, 1217,96 грн процентна складова.

Враховуючи вказане, ПАТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 26077,17 грн за кредитним договором.

Не погоджуючись із вказаним позовом 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним кредитного договору б/н від 28 лютого 2012 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що підписана нею заява та розміщені на сайті банку Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку не є кредитним договором у розумінні статей 1054, 1055 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» не було укладено договору кредиту в письмовій формі, не було укладено договору банківського обслуговування у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками у відповідності до вимог чинного законодавства. ОСОБА_1 не було підписано й окремо Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування або кредитний договір. Надана банком заява не містить істотних умов, які є обов`язковими для кредитних договорів. Між сторонами не були погоджені такі істотні умови договору кредиту як розмір відсоткової ставки, сума кредиту, строк отримання та повернення кредиту. Тому кредитний договір є неукладеним. Також банком не було надано ОСОБА_1 окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту. ПАТ «Акцент-Банк» безпідставно змінив відсоткову ставку за договором та не надав позичальнику перед укладенням кредитного договору в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, чим введено споживача в оману. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими, а діяльність банку є нечесною підприємницькою практикою.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 поданий нею позов просила задовольнити та визнати кредитний договір недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 лютого 2012 року у розмірі 26 07,17 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 15 199,20 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 9 060,01 грн; заборгованість за пенею та комісією 100 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1217,96 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено згідно з умовами договору та вимогами закону. При цьому суд зазначив, що відповідачка своєю заявою позичальника погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які складають кредитний договір, та його умовами.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, оскільки під час укладання договору ОСОБА_1 у письмовій формі була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна: GOLD». На підтвердження цього позичальник поставила свій підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку. Також позичальник не довела, що умови цього договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві, а також того, що договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, суд апеляційної інстанції також зазначив, що підписавши 28 лютого 2012 року анкету-заяву, відповідач, таким чином, надала свою згоду на приєднання до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, факт чого нею не спростовано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення первісного позову, оскільки належним чином не дослідили всіх обставин справи. Пред`являючи позов, банк посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Разом з тим зазначені Умови не містять її підпису, банком не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови вона мала на увазі, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Крім того, зазначила, що суди безпідставно не задовольнили зустрічний позов.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 28 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 7800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 3.3 Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачений штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову за порушення клієнтом термінів платежів по будь-якому грошовому зобов`язанні, передбаченому договором.

За розрахунком банку станом на 20 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 становить 26077,17 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 15199,2 грн, заборгованість за відсотками - 9060,01 грн, заборгованість за пенею та комісією - 100 грн, штрафи - 1717,96 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в повному обсязі не відповідають з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку

ПАТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28 лютого 2012 року процентна ставка

не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами,

а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 лютого 2012 року, посилався на витяг «Тарифи А-Банку» та Умови та Правила надання банківських послуг ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://a-bank.com.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Вказаними витягом «Тарифи А-Банку» та Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору (пункт 5.3 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг

з Тарифів та витяг з Умоврозуміла відповідач та ознайомилась і погодилась

з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Акцент-Банк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема

й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача за первісним позовом належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту,

з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування

є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно взяли до уваги при визначенні розміру заборгованості витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, включивши у платіж за кредитом, згідно із ставками, розміром та порядком нарахування визначені цими документами заборгованість по процентам за користування кредитом, пені, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова).

Колегія суддів вважає, що оскільки витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 лютого 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані обставини неправильно встановлені судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 9 060,01 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 100 грн заборгованості зі сплати пені та комісії; 500 грн штрафу (фіксована частина); 1217,96 грн штрафу (процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 28 лютого 2012 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач за первісним позовом не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства

є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням

є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші),

а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати у частині стягнення за первісним позовом: 9 060,01 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 100 грн заборгованості зі сплати пені та комісії; 500 грн штрафу (фіксована частина); 1217,96 грн штрафу (процентна складова), відмовивши в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Разом з тим, судове рішення в частині стягнення за первісним позовом основної суми заборгованості - тіла кредиту теж не відповідає вимогам закону з огляду на таке.

Колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 28 лютого 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого банком розрахунку заборгованості, який підтверджено виписками з банківського рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що банк визначив заборгованість за кредитом в розмірі 15199,20 грн. Разом з тим, в наявних виписках з банківського рахунку ОСОБА_1 , письмових поясненнях банк зазначає, що кредитний ліміт ОСОБА_1 встановлено в розмірі 7800 грн. Відповідач ОСОБА_1 в запереченнях на позовну заяву від 14 січня 2016 року також не заперечувала факт отримання кредитних коштів саме у зазначеному розмірі - 7800 грн.

Будь-які інші докази, що підтверджують розмір отриманого ОСОБА_1 кредиту банк до матеріалів справи не надав.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 суми непогашеного фактично отриманого тіла кредиту у розмірі 7800 грн.

Отже, судові рішення в частині стягнення 15199,20 грн заборгованості за кредитом (тіло кредиту) необхідно змінити, зменшивши суму основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту), що підлягає стягненню на користь ПАТ «Акцент-Банк» до 7800 грн.

Доводи касаційної скарги про повне ігнорування судами попередніх інстанцій клопотань про призначення судової економічної експертизи не мають значення для вирішення справи, оскільки отримання кредитних коштів в сумі 7800 грн ОСОБА_1 не заперечувала, що також підтверджено матеріалами справи, крім того, відповідач свій контррозрахунок заборгованості та доказів сплати кредитного ліміту не надала. При цьому, встановлено, що ОСОБА_1 Умови та Правила надання банківських послуг остання не підписувала, тому встановлені ними умови кредитування на розмір грошового зобов`язання позичальника не впливають.

Крім того, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 підписувала Умови та Правила надання банківських послуг, а також те, що між сторонами погоджено умови підвищення процентної ставки за кредитним договором, отже неукладені умови договору не можуть бути визнані недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Висновок судів обох інстанцій про те, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю не мають правового значення, оскільки не вплинули на ухвалення правильного по суті рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, судові рішення в частині стягнення 9 060,01 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 100 грн заборгованості зі сплати пені та комісії; 500 грн штрафу (фіксована частина); 1217,96 грн штрафу (процентна складова) необхідно скасувати, відмовивши в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Судові рішення в частині стягнення основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) необхідно змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню на користь ПАТ «Акцент-Банк» з 15199,20 грн до 7800 грн.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення в зазначеній частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 9 060,01 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 100 грн заборгованості зі сплати пені та комісії; 500 грн штрафу (фіксована частина); 1217,96 грн штрафу (процентна складова) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 15199,20 грн основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню до 7800 грн.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська