Житомирський апеляційний суд
Справа №0616/1324/12 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №0616/1324/12 за позовом Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2012 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство « Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з даним позовом, в якому зазначено, що 22 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір про надання останньому 100000 дол. США, строком до 19 вересня 2016 року, зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за даною угодою 19 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладені окремі договори поруки.

Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не сплачував кошти за кредитним договором, станом на 21 лютого 2012 року виникла заборгованість у розмірі 103918,87 дол. США, яка є еквівалентною 830051 грн. 98 коп., та складається із: заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 77442,52 дол. США, що за курсом НБУ становить 618572 грн. 13 коп.; заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 12304,27 дол. США, що є еквівалентним 98280 грн. 36 коп.; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 1592,30 дол. США, що становить 12718 грн. 49 коп.; пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 12579,78 дол. США, що є еквівалентним 100481 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів 103918,87 дол. США, що за курсом НБУ становить 830051 грн. 98 коп.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 103918,87 дол. США, що за курсом НБУ становить 830051 грн. 98 коп.

Стягнуто з відповідачів на користь ПАТ « Райфайзен Банк Аваль» у дольовому порядку судові витрати у розмірі 3219 грн., по 536 грн. 50 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з неї в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що додатковою угодою до кредитного договору від 13 грудня 2010 року банк збільшив строк кредитування, що, в свою чергу, призвело до збільшення обсягу її відповідальності. Вказана додаткова угода була укладена без її згоди, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи. Враховуючи зазначене, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 листопада 2018 року визнано припиненим договір поруки, укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Проте постановою Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове,- про відмову у задоволенні її позовних вимог про припинення поруки. На даний час постанова апеляційного суду оскаржується в касаційному порядку.

Вирішуючи спір щодо стягнення боргу за кредитним договором, суд не надав належної оцінки тій обставині, що банк звернувся до боржника із письмовою вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості у строк до 30 вересня 2009 року. З даним позовом до суду позивач звернувся лише 29 лютого 2012 року, що свідчить про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Заслуговує на увагу й та обставина, що кредитний договір укладений між позивачем та ОСОБА_1 22 вересня 2006 року. Водночас, договір поруки між нею та позивачем укладений раніше, 19 вересня 2006 року. Отже, в даному випадку вона зобов`язувалась порукою за кредитним договором, якого на момент підписання договору поруки не існувало.

Також суд залишив поза увагою й зміст додаткових угод від 17 грудня 2009 року та 27 січня 2010 року, якими змінені умови кредитування та збільшено строк користування кредитними коштами, отже й збільшено обсяг її відповідальності. Дані угоди укладені між банком та ОСОБА_1 без її згоди.

Таким чином, вказані обставини у своїй сукупності свідчать про припинення поруки.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та її представник підтримали апеляційну скаргу, пояснивши, що про наявність даного рішення їм стало відомо лише після отримання у виконавчій службі постанови про відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_6 також зазначила, що її не було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №014/1842/82/94271, за умовами якого останньому наданий кредит у розмірі 100000 дол. США, строком з 19 вересня 2006 року по 19 вересня 2016 року, зі сплатою 14 % річних.

19 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 укладений договір поруки №1, відповідно до якого поручитель зобов`язувалась відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань, взятих на себе позичальником за кредитним договором в тому ж обсязі, що й позичальник.

Аналогічні окремі договори поруки також були укладені 19 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань станом на 21 лютого 2012 року виникла заборгованість у розмірі 103918,87 дол. США, яка є еквівалентною 830051 грн. 98 коп., та складається із: заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 77442,52 дол. США, що за курсом НБУ становить 618572 грн. 13 коп.; заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 12304,27 дол. США, що є еквівалентним 98280 грн. 36 коп.; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 1592,30 дол. США, що становить 12718 грн. 49 коп.; пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 12579,78 дол. США, що є еквівалентним 100481 грн.

Судом також встановлено, що 17 грудня 2009 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №1 до даного кредитного договору, відповідно до якої фактична заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості зі сплати відсотків, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 4 додаткової угоди передбачено, що графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту викладено в новій редакції. При цьому, строк користування кредитними коштами залишився незмінним 19 вересня 2016 року.

Зазначена додаткова угода містить, зокрема, підпис ОСОБА_6 під розпискою про те, що вона надала згоду зміну умов кредитування відповідно до даної додаткової угоди.

27 січня 2010 року між позивачем та позичальником укладено аналогічну за змістом додаткову угоду до вказаного кредитного договору. Однак, викладений в новій редакції графік погашення кредиту містить інформацію про те, що строк кредитування змінено із 19 вересня 2016 року на 19 червня 2023 року.

Окрім того, 13 грудня 2010 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №014/1842/82/94271/03 до кредитного договору, відповідно до якої строк кредитування збільшується на 39 календарних місяців, у зв`язку з чим п. 1.2 кредитного договору викладено в новій редакції, якою передбачено дату остаточного погашення кредиту 19 вересня 2026 року.

Пунктом 2.3 даної додаткової угоди передбачено, що з 13 грудня 2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на заборгованість за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику.

Зазначена угода містить підпис у графі поряд з прізвищем « ОСОБА_7 ».

Матеріали справи свідчать, що у травні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом про припинення поруки з тих підстав, що вона не підписувала додаткову угоду від 13 грудня 2010 року.

Під час розгляду справи судом була призначена судово-почеркознавча експертиза. Висновком даної експертизи від 23 червня 2018 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 у графі « підпис» у верхній частині третьої сторінки додаткової угоди №014/1842/82/94271/03 від 13 грудня 2010 року виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Враховуючи ту обставину, що зазначеною додатковою угодою були внесені зміни до кредитного договору, які призвели до збільшення строку кредитування, а отже й до збільшення обсягу відповідальності поручителя, й зазначена угода не була підписана ОСОБА_6 , рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 листопада 2018 року визнано припиненим договір поруки №1, укладений 19 вересня 206 року між позивачем та ОСОБА_6

Постановою Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року зазначене рішення скасовано та ухвалено нове ,- про відмову у задоволенні позову.

Проте, постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року скасовано постанову Житомирського апеляційного суду та залишено в силі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 листопада 2018 року, змінивши його резолютивну частину, а саме: визнано припиненою поруку за договором поруки №1 від 19 вересня 2006 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_6 .

Отже, після вирішення судом спору про стягнення заборгованості було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 на додатковій угоді від 13 грудня 2010 року виконаний іншою особою. Зазначена обставина не була відома під час розгляду позовних вимог ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості, а була встановлена судом у іншій справі на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи від 23 червня 2018 року.

Таким чином, визнання в судовому порядку припиненим зобов`язання за договором поруки в даному випадку є підставою для перегляду рішення про стягнення заборгованості у порядку, передбаченому ст.ст.423-429 ЦПК України.

Разом з тим, слід звернути увагу на наступне.

За правилами ч.1 ст.559 ЦК України ( в редакції, яка була чинною на час укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором поза увагою суду залишилась та обставина, що укладена між банком та позичальником додаткова угода від 27 січня 2010 року призвела до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_6 , оскільки строк кредитування змінено із 19 вересня 2016 року на 19 червня 2023 року.

Доказів того, що ОСОБА_6 надавала згоду на зміну умов кредитування згідно з даною додатковою угодою, матеріали справи не містять.

Окрім того, 30 липня 2009 року банк надіслав позичальнику письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості у строк до 30 серпня 2009 року. Зазначена вимога не була виконана ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, законодавцем визначено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги).

При цьому, будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України строк дії договору поруки за своєю правовою природою не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого таке право та обов`язок припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку ( який є преклюзивним) кредитор позбавлений можливості вчиняти дії щодо реалізації свого права за договором поруки. Порука є строковим зобов`язанням, й незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Аналізуючи положення ч.4 ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання ( у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Оскільки банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за даним кредитним договором, направивши 30 липня 2009 року на адресу боржника письмову вимогу про дострокове повернення кредиту у строк до 30 серпня 2009 року, тобто змінив строк виконання основного зобов`язання, й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, зобов`язаний був пред`явити позов до ОСОБА_6 . Однак, даний позов поданий 27 лютого 2012 року, після закінчення дії договору поруки.

Вказані обставини свідчать про те, що зобов`язання ОСОБА_6 за договором поруки є припиненими, що, в свою чергу, виключає можливість стягнення з неї в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду в частині стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_6 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення,- про відмову у задоволенні даних позовних вимог. Відповідно, підлягає скасуванню рішення й в частині стягнення із ОСОБА_6 судових витрат.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2012 року в частині стягнення із ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, - про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Рішення в частині стягнення із ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судового збору скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді :

Повний текст постанови складений 19 вересня 2019 року.