Справа № 189/665/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2019 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала на те, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2015 року по цивільній справі №189/2217/15-ц стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі, у розмірі 100 грн. щомісяця на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 16 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Після набрання рішення суду про стягнення аліментів законної сили змінились обставини, що впливають на визначення їх розміру, а саме: відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В зв`язку з вищенаведеним просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з послідуючою індексацією цієї суми згідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності позивачки, яка надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Так, судом встановлено, що Покровським районним судом Дніпропетровської області на виконання рішення суду, 07.12.2015 року видано виконавчий лист про стягнення щомісячно з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 100 грн., починаючи з 16.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6).

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, позивачка посилається на те, що після набрання рішення суду про стягнення аліментів законної сили, змінились обставини, що впливають на визначення їх розміру, а саме: відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, редакція статті 182 Сімейного кодексу України містить імперативну вказівку, яка передбачає, що аліменти на одну дитину з моменту вступу в дію даної норми не можуть бути меншими ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від розміру аліментів, призначених за рішенням суду чи у частині від доходу чи у виді твердої грошової суми.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їх дитини, не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів.

При цьому, вирішуючи спір, суд керується і ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто, вимоги ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачають саме обов`язок, а не право виконавця, при виконанні рішень про стягнення аліментів, стягувати з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не меншою мінімального гарантованого розміру. Отже збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності відповідних змін до ст. 71 Закону, незалежно від розміру аліментів, призначених за рішенням суду чи у частині від доходу, чи у виді твердої грошової суми.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Таким чином, законодавець, визначаючи можливість стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, передбачив механізм захисту прав дітей, у випадку від знецінення цієї твердої грошової суми шляхом проведення її індексації.

Отже, у зв`язку з тим, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для отримання стягувачем нового рішення про збільшення розміру аліментів, а питання визначення мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню із боржника належить до повноважень державного виконавця, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ЗУ "Про виконавче провадження" суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Пустовар