ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2090/19 Справа № 206/754/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2018 року

по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, третя особа - Комунальне підприємство "Експрес" Дніпровської міської ради, про виселення особи, що самовільно зайняла жиле приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - КП "Експрес" ДМР, про виселення особи, що самовільно зайняла жиле приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що квартири АДРЕСА_2 на праві комунальної власності належить територіальній громаді міста Дніпро. Балансоутримувачем даного будинку є КП "Експрес" ДМР.

Відповідно до відомостей про вільний житловий фонд повторного заселення, підписаний в.о. директором КП "Експрес" ОСОБА_2 та в.о. головного бухгалтера ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 з 01.06.2005 року самовільно зайняті.

Згідно акту від 03.08.2017 року, складеного комісією КП "Експрес" ДМР вбачається, що вказані квартири зайняті квартиронаймачем вказаного будинку ОСОБА_1, який проживає у квартирі НОМЕР_1.

Позивач вважав, що відповідач займає вказані житлові приміщення незаконно, заселившись до них без відповідних правових підстав, а тому підлягає виселенню.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд виселити відповідача з квартир АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач зайняв спірні житлові приміщення самоправно, тобто вселився до них без відповідних правових підстав.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1976 від 16.05.2005 року "Про прийняття житлових будинків до комунальної власності територіальної громади міста на баланс МК ЖЕП "ЕКСПРЕС", було вирішено затвердити акти від 14.04.2005 року про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста житлових будинків та прийняти на баланс МК ЖЕП "ЕКСПРЕС" житлові будинки, згідно додатку НОМЕР_1, в якому міститься інформація про будинок № 90 по вулиці Відпочинку.

Комісією, яка створена на підставі рішення міськвиконкому № 1149 від 17.08.1995 року було складено акт приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність, за змістом якої судом встановлено, що вказаною комісією було проведено обстеження житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Відпочинку, 90, здійснено передачу виконкому міської ради документацію (технічний паспорт на будинок, плани поверхів, схеми, домові книги, та інше).

Відповідно до відомостей про вільний житловий фонд повторного заселення, підписаний в.о. директором КП "Експрес" ОСОБА_2 та в.о. головного бухгалтера ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 з 01.06.2005 року самовільно зайняті.

Згідно акту від 03.08.2017 року, складеного комісією КП "Експрес" ДМР вбачається, що вказані квартири зайняті квартиронаймачем вказаного будинку ОСОБА_1, який проживає у квартирі НОМЕР_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження права власності на спірні квартири, вселення відповідача до вказаних квартир, наявності помилки і прізвищі та імені особи, яку позивач просить виселити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Дніпровська міська рада не довела належними доказами, що саме відповідач ОСОБА_1 зайняв спірні житлові приміщення самоправно, заселившись до них без відповідних правових підстав, долучений до позовної заяви акт від 03.08.2017 року, складений комісією КП "Експрес" ДМР містить суперечливу інформацію, оскільки, при пред'явленні позову позивачем допущена помилка у прізвищі та імені відповідача, якого позивач просить виселити, тоді як співпадала лише адреса реєстрації особи зазначеної у позові та особи, яка прийшла на виклик до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 15 січня 2019 року, в присутності повноважного представника Дніпровської міської ради - Гущиної М.С., ухвалою від 15.01.2019 року для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, перевірки доводів апеляційної скарги та сторін, витребовувались у Дніпровської міської ради докази передачі у власність позивачу квартир АДРЕСА_2 згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1976 від 16.05.2005 року, зокрема: акти, затверджені у встановленому законом порядку уповноваженою особою, свідоцтва про право власності, оформлені та зареєстровані у КП "ДМБТІ" тощо; ордер на вселення відповідача ОСОБА_1 чи ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено строк для виконання ухвали суду - до 31 січня 2019 року.

Однак, витребувані докази позивачем, а ні у встановлений ухвалою суду строк, а ні в судове засідання призначене на 09 квітня 2019 року не були надані.

Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, розглядаючи позов, саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, колегія суддів вважає позовні вимоги, в задоволенні яких було відмовлено судом першої інстанції, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко