Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 333/5222/16-ц

провадження № 61-33842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року в складі судді Герасименко С. Г. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року в складі колегії суддів: Спас О. В., Полякова О. З., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 104964-CRED, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 7 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, передбаченому умовами договору, та терміном повернення до 07 грудня 2009 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між банк уклав два договори поруки з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно з умовами кредитного договору у випадку порушення зобов'язань за ним відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Оскільки позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 05 вересня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 3 073,85 дол. США, з яких: 2 918,54 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 9,39 дол. США штрафу (фіксованої частини), 145,93 дол. США штрафу (процентної складової), яку банк просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, однак банк звернувся до суду за захистом своїх прав поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 16 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

14 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 червня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. Судами не враховано те, що грошові кошти за кредитним договором позичальник не повернув, а тому правовідносини сторін, які виникли на підставі кредитного договору є дійсними і банк має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами та пені за порушення строків сплати відсотків у межах позовної давності.

Заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу, мотивоване тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і справедливими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 07 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 104964-CRED, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 7 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими кредитним договором, на строк до 07 грудня 2009 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 07 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 та між банком і ОСОБА_6 укладено два договори поруки.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору 06 квітня 2010 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 618,30 дол. США та судових витрат, який заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2010 року задоволено.

29 липня 2011 року на виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2010 року, ОСОБА_6 сплатила 49 038,60 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2011 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя 24 листопада 2010 року скасовано.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2012 року позов банку залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою представника позивача в судові засідання.

Звернувшись з цим позовом у вересні 2016 року, банк просив стягнути солідарно з відповідачів 2 918,54 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 9,39 дол. США штрафу (фіксованої частини), 145,93 дол. США штрафу (процентної складової).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 07 грудня 2009 року, тому саме з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання

грошового зобов'язання, проте, банк таких вимог не заявляв.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, якою Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Хоча суди й застосували позовну давність, що не підлягала застосуванню, про те це не вплинуло на прийняття правильних по суті та законних рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат