ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 766/12340/18

Номер провадження: 22-ц/819/45/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.

Кузнєцової О.А.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Херсонський Державний аграрний університет» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року, у складі судді Дорошинської В.Е., в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Херсонський Державний аграрний університет» про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації за прострочення її виплати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації за прострочення її виплати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в обґрунтування якого зазначив, що він працював у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет» з 1988 року по 2017 року та звільнений з посади професора, завідувача кафедри менеджменту на підставі наказу від 10.04.2017 року № 186/3.

Позивач вказує, що при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок належних до виплати коштів, а саме не було сплачено щорічну допомогу на оздоровлення, яка мала бути виплачена у 2013-2014 роках, виплата якої передбачена абз. 9 ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту» від 23.05.1991 року №1060-ХІІ (в редакції станом на 2013 р. - 2014 р.). Після збільшення позовних вимог ОСОБА_2 просив суд стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на його користь суму невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 4920 грн; суму індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 3751,50 грн до моменту звільнення ОСОБА_2 10.04.2017 року; компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі середнього заробітку за час прострочення з 11.04.2017 року по день прийняття рішення у справі за даним позовом з розрахунку середньоденного заробітку 513,33 грн за один робочий день та судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 4920,00 грн; суму індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 3751,50 грн до моменту звільнення ОСОБА_2; компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі середнього заробітку за час прострочення з 15.04.2017 року у розмірі 201225,36 грн; судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь держави судовий збір в сумі 2098,97 грн.

У апеляційній скарзі ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що допомога на оздоровлення у 2013-2014 роках надавалась позивачу відповідно до статті 57 Закону України «Про освіту» та затверджених бюджетних видатків, з урахуванням фінансових можливостей держави. Допомога на оздоровлення не входить до складу заробітної плати, а тому відсутні підстави для її індексації, також вказує, що позивач пропустив строк для звернення до суду з вимогами про стягнення такої допомоги. Крім того, відповідач зазначає, що з врахуванням неістотності суми несплаченої допомоги на оздоровлення відносно розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який внаслідок не звернення позивача до суду протягом одного року два місяці склав 201225,36 гривень, суд мав застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено всі обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права, а тому вважає доводи апеляційної скарги юридично безпідставними. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 працював з 21.03.1980 року по 10.04.2017 року у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет».

Наказом від 10.04.2017 року №186/3 ОСОБА_2 звільнено з посади професора, завідувача кафедри менеджменту Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно довідки ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» матеріальна допомога на оздоровлення ОСОБА_2 в 2013 році не нараховувалась та не виплачувалась. В 2014 році в грудні місяці була нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 1640,00 грн. відповідно до наказу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 19.12.2014 року №626/3і (в розмірі 50 відсотків посадового окладу).

Колегія суддів вважає юридично безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» не мав можливості сплачувати допомогу на оздоровлення в зв'язку з відсутністю на те бюджетних асигнувань, і тому не має відповідати перед відповідачем за їх несплату, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Станом на 2013-2014 роки держава гарантувала педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки (частина перша статті 57 Закону України «Про освіту»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 та частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту» запроваджено, починаючи з 1 січня 2001 року, виплату допомоги на оздоровлення.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, ОСОБА_2 мав законні очікування на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки у 2013 році та у 2014 році.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогами про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2013-2014 роки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом помилково задоволено вимогу про стягнення суми індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення у розмірі 3751,50 гривень, оскільки відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривні на території України, які не мають разового характеру. Так як виплата педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки має разовий характер, то вона не відноситься до об'єктів індексації (абзац 1 пункту 2, абзац 6 пункту 3 Порядку).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь позивача індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013, 2014 роки у розмірі 3751,50 гривень підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині рішення про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

Щодо стягнення сум за статтею 117 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином, установивши, що між сторонами виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, згідно зі ст..117 КЗпП України, колегія суддів, враховуючи спірну суму, на яку позивач має право, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, вважає необхідним визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку в сумі 4290 гривень. Відповідно, рішення суду у вказаній частині підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 201 225,36 гривень до 4290 гривень.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв'язку з тим, що позов задоволено частково, рішення суду про стягнення судового збору підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми з 2098,97 гривень до 105,44 гривень (пропорційно до розміру задоволеної частини вимог - 5,13%)

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, відповідачу слід компенсувати за рахунок держави документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі пропорційно від розміру відхиленої частини позовних вимог (94,87%) в сумі 2986,94 гривень.

Враховуючи наведене та керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуДержавного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013, 2014 роки у розмірі 3751,50 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаної позовної вимоги відмовити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні змінити, зменшивши суму компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 201 225,36 гривень до 4290 гривень.

Це є рішення суду в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» в дохід держави судового збору змінити, зменшивши суму з 2098,97 гривень до 105,44 гривень.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Сплачений Державним вищим навчальним закладом «Херсонський державний аграрний університет» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2986,94 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас