Справа № 520/7679/18
Провадження № 2/520/958/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
за участю секретаря Кирикової О.О.
представника третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради Вишнякової Марини Дмитрівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору
Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,
про позбавлення батьківських прав,
20 червня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 07.11.2019 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, за час перебування в якому вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03.07.2017 року шлюб між ними було розірвано.
Позивач стверджує, що фактично їх відносили були припинені ще у 2015 році, з якого вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Також позивач стверджує, що з вказаного часу відповідач втратив інтерес до сімейного життя, вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує. Ніякого зв`язку з нею та дитиною відповідач не підтримує, участі у вихованні дитини не приймає, син проживає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні, вихованням та доглядом за дитиною займається лише вона.
На підставі викладеного, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06 серпня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2018 року, провадження по справі зупинено до надання висновку за наслідком розгляду питання щодо доцільності або недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2019 року судом було ухвалено поновити провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні призначеному на 22 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила суд задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, а також одночасно підтримала наданий до суду висновок №2652/01-11 від 31.01.2019 року.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, а саме АДРЕСА_1 , про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч.2 ст.281 ЦПК України - розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою про заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі на підставі наявних в матеріалах справи документів та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №68. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
За час перебування у шлюбі, сторони мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03 липня 2017 року по справі №520/4499/17, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 13.04.2017 року по 12.10.2030 року. Рішення суду набрало законної сили 14.07.2017 року.

Зазначеним рішенням суду було встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені більше року, а малолітня дитина мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Отже вище встановлені рішенням суду факти, додатковому доказуванню не підлягають.

Судом також встановлено, що надалі 17 липня 2017 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , про що складено актовий запис №783. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінив прізвище на « ОСОБА_8 ». Зазначені обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за №3 від 24 квітня 2019 року.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_9 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлюючи вказані обставини щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, з наданих до суду доказів встановлено наступне.
Відповідно до характеристики Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-сад» №140 Одеської міської ради Одеської області, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в означеному дитячому закладі з 2014 року по теперішній час. За весь час відвідування Тимофієм садочку, його батька жодного разу не бачили, він не був присутнім на батьківських зборах та святкових заходах. Також не приводив і не забирав дитину із садочку. Усі грошові витрати, у тому числі харчування дитини, виплачувала мати малолітнього.
Відповідно до інформаційної довідки від 02.11.2018р. № 01-03/573, виданої адміністрацією Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №6» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, з`ясовано, що при проведенні профілактичних оглядів в поліклініці та відвідуванні малолітньою вдома з дитиною завжди була мати.
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, виданим 22.10.2018 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, станом на 30.09.2018 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 17600,00 грн.
Листами державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України від 30.10.2018р. № 5/6-16816 та від 09.11.2018р. №5/6-17479 проінформовано, що ОСОБА_10 , 1986 року народження, згідно обліку ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не утримувався, станом на 08.11.2018 року не утримується.
Відповідно до інформації Київського районного військового комісаріату Міністерства оборони України від 29.10.2018 року №2869 повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовому обліку у Київському районному військовому комісаріаті м. Одеса. По мобілізації Київським РВК не призивався. Адреса місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації Київського районного військового комісаріату Міністерства оборони України від 08.11.2018 року №3012 повідомлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовому обліку у Київському районному військовому комісаріаті м. Одеса не перебуває.
Відповідно до інформації Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.10.2018р. №8066/51-24 та від 21.11.2018р. №8561/51-24 повідомлено, що актового запису про державну реєстрацію смерті відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлено.
На підставі вищевикладеного, вбачається, що відповідач у вихованні, навчанні, утриманні сина участі не приймає, не проявляє до нього турботи і уваги, не цікавиться його життям та станом здоров`я.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання доцільності позбавлення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалось Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, яка вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього сина, що підтверджується висновком органу опіки та піклування від 31 січня 2019 року за №2652/01-11, який в свою чергу підтриманий представником Київської районної адміністрації Одеської міської ради.
З вказаного висновку також вбачається, що батько дитини - ОСОБА_2 та матір ОСОБА_1 , з метою з`ясування їх думки щодо позбавлення батьківських прав відносно дитини, запрошувались до територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі.
Відповідно до протоколу бесіди від 30.10.2018 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі з ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , з`ясовано, що її син за адресою: АДРЕСА_1 , близько 3-х років не проживає, зазначила, що станом на теперішній час він проживає в м. Києві з новою родиною. Адресу мешкання сина їй невідома.
Відповідно до протоколу бесіди від 17.10.2018 року складеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в телефонному режимі, зазначено що батько проти позбавлення його батьківських прав. Зауважив, що колишня дружина йому перешкоджає в спілкуванні з малолітнім. Аліменти не виплачує тому, що ніяких офіційних документів про стягнення аліментів не отримував. Спеціалістом відділу в телефонному режимі було надано консультацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, які документи необхідно надати до відділу для розгляду вищевказаного питання.
Як засвідчено у висновку, жодних документів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано не було.
На засіданнях комісії з питань захисту прав дітей Одеської міської ради у Київському район, які відбулись 03 січня 2019 року та 17 січня 2019 року була присутня заявниця, яка пояснила, що батько знає про розгляд зазначеного вище питання, та просить своїх родичів не отримувати будь - яку кореспонденцію, яка приходить на його ім`я.
У зазначеному висновку Орган опіки та піклуванні зауважив, що жодних звернень від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно перешкод матір`ю дитини у його спілкуванні з малолітнім сином на адресу Київської районної адміністрації Одеської міської ради не надходило, у зв`язку з чим Орган опіки та піклування доходить висновку, що перешкод для цього з боку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не створювалось.
Інформацію про неналежне виконання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина в письмовому вигляді підтверджують ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
В протоколі бесіди, складеним 31.10.2018р. головним спеціалістом служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що хлопчик останнього разу бачив батька рік тому, та проте, батько інколи йому телефонує.
При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 саме ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача та можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина.

Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дочки.

Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

З урахуванням того, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03 липня 2017 року по цивільній справі №520/4499/17, яке набрало законної сили 14 липня 2017 року, вже вирішено це питання та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 13.04.2017 року по 12.10.2030 року, судом це питання потворно не вирішується.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 82, 89, 141, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст.ст. 164 п.2 ч.1, 165, 166 ч.2,3, 180-182 СК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9), про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 травня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.