Справа №173/2037/18
Провадження №2/173/202/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2О

25.09.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

26.08.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 28.11.2018 року.

28.11.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням відповідача. Справу призначено до розгляду на 29.01.2019 року

29.01.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 12.02.2019 року.

12.02.20198 року в судовому засіданні оголошено перерву. Справу призначено до розгляду на 02.04.2019 року

Сторонам та учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 02.04.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить усунути перешкоди у користуванні його будинком за адресою: с. Пушкарівка вул. Шевченка, 31, Верхньодніпровського району Дніпропетровської. Визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням будинком № 31 по вул. Шевченка в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зняти відповідача з реєстрації у належному йому будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є власником будинку № 31 по вул. Шевченка в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.1999 року. Даний будинок був придбаний ним до шлюбу з відповідачкою.

28.04.20001 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у справі. В період шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

28.02.2012 року відповідачка була зареєстрована в належному їй будинку як його дружина.

У червні 2014 року вони припинили шлюбні стосунки з відповідачкою. 16.06.2014 року відповідачка пішла від нього та стала проживати з іншим чоловіком у будинку, що знаходиться поряд з його будинком.

Незважаючи на те, що відповідачка протягом трьох років не проживає у належному йому будинку, остання не знімається з реєстраційного обліку у даному будинку в добровільному порядку.

Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як він змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Він самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному йому будинку, так як для цього потрібна її особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі , давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому пояснила, що відповідач ображав її і вона пішла з цього будинку. Коли вона проживала у зазначеному будинку, її батьки та вона добудовували даний будинок та господарські споруди. Сам позив нічого у будинку не робив, крім того він зловживає спиртними напоями та буде виносити все з будинку. Вона не має наміру повертатись проживати в даний будинок, але не бажає і зніматись з реєстраційного обліку так як вважає, що позивач повинен повернути їй затрати з будівництва будинку.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, є власником будинку № 31 по вул. Шевченка в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 Право власності позивача на житловий будинок зареєстрований в КП «Верхньодніпровське БТІ», що підтверджується витягом з про державну реєстрацію прав від 06.01.2012 року.

Також судом встановлено, що 28.04.2001 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою у справі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

28.02.2012 року відповідачка була зареєстрована в належному позивачу будинку, як його дружина, що підтверджується довідкою Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та адресною довідкою.

У червні 2014 року сторони припинили шлюбні стосунки. А 06.05.2015 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_2, в належному позивачу будинку не проживає з 2014 року, що відповідачем не заперечується та підтверджується наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_5, яка в судовому засіданні пояснила, що вони проживали в квартирі. Її чоловіку дістався у спадок будинок. Даний будинок був проданий та за виручені кошти вони добудували будинок, який належить її сину в с. Пушкарівка. Відповідач не проживає в даному будинку з 2014 року. Шлюб між відповідачкою та її сином розірваний. Відповідач сама залишила будинок та перейшла жити до іншого чоловіка.

Свідки ОСОБА_6, та ОСОБА_7, в судовому засіданні пояснили, що батьки ОСОБА_2, допомагали їй та її чоловіку будувати даний будинок. Та підтвердили, що ОСОБА_2О, в даному будинку не проживає більше року.

Актами депутатів Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 15.06.2015 року, від 26.06.2016 року від 12.05.2015 року, в я ких зазначено, що ОСОБА_2 ю.О., в будинку № 31 по вул. Шевченка в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на ч ас складання актів не проживає.

Таким чином судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у спірному будинку як член сім'ї ( дружина) позивача. Та починаючи з 2014 року у спірному будинку не проживає, що підтверджується зазначеними вище доказами.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом більше одного року, так як відповідач була зареєстрований як член сім'ї власника будинку, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку, наміру користуватись ним, відповідач суду не надала. Натомість підтвердила, що не має наміру повертатись до будинку позивача та проживати в ньому.

Також судом встановлено, що позивач набув право власності на зазначене вище домоволодіння до шлюбу з відповідачем, тобто будинок є приватною власністю позивача. Доказів того, що в результаті спільної праці позивача та відповідача домоволодіння позивача істотно збільшилось суду не надано. Таким чином будинок є приватною власністю позивача, а не спільною сумісною власністю сторін, відповідно до положень п.1,2 ч. 1 ст.57 СК України

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2, такою, що втратила право користування будинком № 31 по вул. Шевченко в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування в будинку № 31 по вул. Шевченко в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині суд вважає за можливе відмовити..

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 352.40 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити частково

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 усунути перешкоди у користуванні будинком, розташованим за адресою: вул. Шевченка, 31 с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком № 31 по вул. Шевченка в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 352 грн., 40 коп., на відшкодування понесе несених судових витрат по сплаті с удового збору. в іншій частині витрати по сплату судового збору покласти на позивача ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений: 12.04.2019 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 12.04.2019 року

Оприлюднене 12.04.2019 року

Дата набрання законної сили: 14.05.2019 року