Справа №484/148/19 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/820/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 01 березня 2019 року о 15 годині 08 хвилин, в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Притуляк І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

29 грудня 2018 року ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_3 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Сторони є батьками неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Від відповідача вона отримує аліменти на утримання дітей в сумі 3 000 гривень, які, за взаємної домовленості, той сплачує добровільно, проте їх не вистачає на утримання та лікування дітей.

Так, донька ОСОБА_7 перебуває на домашньому догляді з діагнозом «післяопераційне порушення травлення», що вимагає додаткових витрат на лікування та відповідно продукти харчування. Дитина потребує медикаментозного лікування, їй призначена дієта з веденням в їжу сумішей.

Загальна вартість витрат понесених нею на обстеження та лікування дитини становить 925 гривень 44 копійок, витрат наперед на лікування 1 199 гривень 25 копійок, витрат наперед на лікувальне харчування 5 701 гривень 14 копійок.

Відповідач є працездатною особою та працює, інших утриманців немає, має задовільний стан здоров`я.

Посилаючись на вказані обставини зазначила, що позивач має можливість оплатити 90% додаткових витрат на дитину.

В лютому 2019 року ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги, та кінцево просила стягнути з відповідача на її користь 100% додаткових витрат, понесених нею на дітей: ОСОБА_6 , який теж потребував та проходив обстеження, лікувався, та ОСОБА_7 , в загальному розмірі 10 778 гривень 27 копійок та судовий збір - в сумі 768 гривень 40 копійок.

Крім того, просила стягнути для таких же цілей, наперед - 5 832 гривні, а всього - 16 610 гривень 27 копійок.

Відповідач визнав позов частково, погоджується нести додаткові витрати на двох дітей у розмірі 50% від реальних витрат позивача.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування додаткових витрат на утримання неповнолітньої дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в розмірі 14 949 гривень 24 копійки та 768 гривень 40 копійок судового збору.

ОСОБА_3 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в розмірі 5 389 гривень 14 копійок, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення суду 1 інстанції змінити, виклавши його наступним чином та з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов частково, суд 1 інстанції виходив з матеріального становища та стану здоров`я сторін, відсутності на утриманні позивача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, а також, часткового визнання відповідачем вимог позивача, їх доведеності та виходячи з принципу справедливості та розумності, суд 1 інстанції вважав, що законні підстави для цього є.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не в повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст. 264 ЦПК України).

Таким вимогам Закону рішення суду відповідає не у повній мірі.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини

При цьому, Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою.

Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За ч. 2ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За загальним правилом, визначеним ч. 1ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Відповідно до положень статті 185 Сімейного кодексу України, батько зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на свою дитину, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Розмір додаткових витрат встановлюється рішенням місцевого суду за позовом матері. При цьому повинні враховуватися всі обставини, які мають суттєве значення для визначення суми стягнення. Як правило, суд повинен зобов`язати батька компенсувати половину витрат, які понесла мати. При цьому, та повинна довести їх необхідність і підтвердити це документально.

Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення.

Конкретна форма залежить від наявних документів - чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів, висновків лікарів чи лікарських комісій тощо. При цьому, спосіб участі батька в додаткових витратах може визначатися разово, періодично на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря.

З урахуванням таких положень закону, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен встановити, чи доведені ці витрати, їх обсяг та враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-15).

Відповідно до довідки ОСББ «Наш дім» від 09 листопада 2018 року діти проживають разом з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до копій квитанції ОСОБА_3 добровільно сплачує аліменти на утримання дітей в сумі 3 000 гривень, що не оспорювалось ОСОБА_2 (а.с. 35 - 46).

Як вбачається з наказу Директора ММЦ та культурної роботи №07-о/с від 27 березня 2017 року в період з 29 березня 2017 року по 05 січня 2019 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.18). Наказом Директора ММЦ та клубної роботи №01-о/с від 04 січня 2019 року ОСОБА_2 з 06 січня 2019 року по 26 вересня 2019 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (а.с. 59).

Відповідно до Довідки КЗ ММР «ЦПМСД №3» №411/8 від 26 вересня 2018 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «післяопераційне порушення травлення» (а.с.19).

Виходячи зі змісту Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП ММР центр первинної медико-санітарної допомоги №3 від 31 січня 2019 року, ОСОБА_7 було поставлено діагнози «ГРЗ», «гострий ларингіт», «грип» та рекомендовано лікувальні препарати.

Відповідно до консультативних висновків невролога ДУ «Укр. НДІ МР та К МОЗ України» від 24 травня 2018 року та 25 жовтня 2018 року, ОСОБА_6 поставлено діагноз «затримка експресивного мовлення, загальномовне недорозвинення ІІ рівня, моторна алалія, псевдобульбарна дизартрія, синдром дефіциту уваги» та рекомендовано лікувальні препарати.

На лікування дітей, ОСОБА_2 були фактично витрачені грошові кошти в загальному розмірі 10 778 гривень 27 копійок, що підтверджується квитанціями (а.с. 6, 7, 16, 55-58).

ОСОБА_2 в уточненні до позовної заяви просила стягнути з відповідача на її користь вищевказану суму та наперед кошти в сумі 5 832 гривень, оскільки, ОСОБА_7 рекомендовано введення в їжу сумішей нутрілон пепті, альфаре, фрісолак - по 100 мг / 3 рази на день - тривало.

Суд першої інстанції в супереч нормам сімейного законодавства, помилково виходив з матеріального становища та стану здоров`я відповідача, відсутності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, визначивши розмір 90% додаткових витрат на дітей, а саме 14 949 гривень 24 копійок.

За такого, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні.

Колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги в частині доведеності витрат позивача на суму 10 778 гривень 27 копійок.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.

На підставі цього, колегія суддів, вирішуючи спір щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, вважає необхідним визначити розмір таких витрат у 5 398 гривень 14 копійок.

В частині позовних вимог, щодо стягнення наперед додаткових витрат у розмірі 5 832 гривні, то в їх задоволені слід відмовити, оскільки позивач належними та допустимими доказами їх не довела, хоча за процесуальним законом, то є її обов`язком.

Так з наданих доказів, не вбачається період таких витрат та цільове призначення, медичне підтвердження застосування саме таких ліків та харчування. Без такого, додаткові витрати наперед стягнуті бути не можуть.

За таких обставин, на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Частина 6 статті 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» регламентує, що позивачі у справах про стягнення оплати додаткових витрат на дитину звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до квитанції (без номера) номером платежу від 01 квітня 2019 року при поданні апеляційної скарги відповідач сплатив 1 152 грн. 60 коп.

У зв`язку з тим, що позов ОСОБА_2 задоволено частково, то з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають компенсації за рахунок держави.

На користь відповідача підлягає компенсації судовий збір в розмірі 537 гривень 88 копійок (32 % задоволених позовних вимог (768,40 х 32 % = 245 грн. 89 коп. (перша інстанція); 1152,60 х 32% = 368 гривень 83 копійок, 1152,60 - 368,83 =783 гривні 77 копійок (друга інстанція); шляхом взаєморозрахунку 783 грн. коп. - 245 грн. 89 коп. = 537 грн. 88 коп.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2019 року змінити, виклавши в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 389 (п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять) гривень 14 копійок.

В частині позовних вимог щодо стягнення наперед додаткових витрат у розмірі 5 832 гривні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок сплаченого судового збору за подачу позовної заяви.

Компенсувати за рахунок держави, Державною судовою адміністрацією України понесений ОСОБА_3 судовий збір, а саме сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір в сумі 537 (п`ятсот тридцять сім) гривень 88 копійка за номером платежу від 01 квітня 2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді : О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.