Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Нестер К.С.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання недійсним реєстраційного запису нотаріуса та повернення майна з незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання недійсним реєстраційного запису нотаріуса та повернення майна з незаконного володіння.

Позивач посилається на те, що 26 квітня 2007 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») був укладений кредитний договір про надання йому кредиту у розмірі 20 000 дол. США на забезпечення виконання якого того ж дня між нею та банком укладено договір іпотеки, предметом якого є належний йому житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський р-н., смт. Магдалинівка, вул. 50 років Жовтня, 4.

26 квітня 2007 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, у звязку із посвідченням даного договору накладається заборона відчуження домоволодіння, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський р-н., смт. Магдалинівка, вул. 50 років Жовтня, 4.

Позивач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлення від 01.11.2007 року про відступлення вимог кредитора за кредитним договором ЗАТ «Акцент-Банк», який надалі є єдиним власником всіх прав вимоги.

02 листопада 2016 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрував за ПАТ КБ «Приватбанк» право власності на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський р-н., смт. Магдалинівка, вул. 50 років Жовтня, 4.

Вважаючи вказане рішення нотаріуса як державного реєстратора незаконним, позивач прохає його скасувати, оскільки нотаріусом не враховано, що вказана житловий будинок не може бути відчужений без його згоди відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті».

Нотаріус вчинив оспорювальну нотаріальну дію не переконавшись, що він отримував письмову вимогу іпотекодержателя.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що у звязку із виникненням у позивача заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, у відповідності до вимог законодавства та умов договору іпотеки. Крім того, представник відповідача зазначив, що до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті», оскільки звернення на предмет застави було застосовано не в примусовому порядку, а на підставі договору іпотеки.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом установлено, що 26 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір про надання ОСОБА_3 кредиту у розмірі 20 000 дол. США на строк до 26 квітня 2027 року на поточні потреби (т. 1 а. с. 12-17).

Того ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 57,3 кв. м, який належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2007 року (т. 1 а. с. 25-30).

26 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя (т. 1 а. с. 31-33).

01 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» був укладений договір відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки, про що повідомлено ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 34-35).

01 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» був укладений договір факторингу щодо відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки, про що повідомлено ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 34-35).

25 квітня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено додаткову угоду № 1 до договору факторингу від 01 листопада 2007 року, згідно якої ПАТ «Акцент-Банк» здійснило зворотне відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки (т. 2 а. с. 93-98).

ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_3 було надіслано повідомлення № 1152 від 23.09.2016 року, згідно якого повідомлялося, що на підставі п. 29 договору іпотеки, після спливу тридцятиденного строку із дня отримання повідомлення, Банком буде зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський р-н., смт. Магдалинівка, вул. 50 років Жовтня, 4 (т. 2 а. с. 60). Вказане повідомлення отримано ОСОБА_3 27.09.2016 року (т. 2 а. с. 52).

Рішенням приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 листопада 2016 року право власності на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський р-н., смт. Магдалинівка, вул. 50 років Жовтня, 4, перереєстровано на нового власника ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 2 а. с. 59).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно з пунктом 18.8.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобовязань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно з пунктом 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Пунктом 29 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Установивши, що ОСОБА_3 не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 622 846,42 грн., у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право на задоволення своїх вимог як іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки шляхом його прийняття у свою власність згідно з пунктом 29 договору іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною четвертою статті 18 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Судом встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки представник ПАТ КБ «Приватбанк» надав нотаріусу такі документи: копію договору іпотеки будинку DNM0G100005405 від 26 квітня 2007 року (т. 2 а. с. 34-40), розрахунок заборгованості за кредитним договором DNM0G100005405 від 26 квітня 2007 року (т. 2 а. с. 41-51), повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 23 вересня 2016 року та поштового повідомлення про вручення від 27 вересня 2016 року (т .2 а. с. 52, 60).

Установивши, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ПАТ КБ «Приватбанк» надало нотаріусу передбачені ОСОБА_1 документи та відсутні підстави для відмови у державній реєстрації, передбачені частиною першою статті 24 Закону, у звязку із чим державна реєстрація права власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» проведена з додержанням норм чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Судом встановлено, що 27 вересня 2016 року позивач отримав повідомлення іпотекодержателя про намір останнього звернути стягнення на предмет іпотеки та не вчинив дії щодо погашення заборгованості, а ПАТ КБ «Приватбанк» надало нотаріусу для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, у звязку із чим ПАТ КБ «Приватбанк» не порушив вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку.

З огляду на це, безпідставними є доводи позивача про те, що він не отримував від відповідача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Також є безпідставними доводи позивача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Виходячи з матеріалів справи, звернення стягнення на житловий будинок як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя.

Аналізуючи зазначене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки реєстрацію спірного житлового будинку проведено з додержанням норм чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання недійсним реєстраційного запису нотаріуса та повернення майна з незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя Т.А.Ковальчук