Справа № 487/5491/17
Провадження № 2/487/89/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді - Сухаревич З.М., за участю: секретарів судового засідання - Лунгол А.Г., Гладкої А.Г., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідачів - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/5491/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Тетяна Євгенівна про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування.

Зазначений позов обґрунтований тим, що позивачці належала кв. АДРЕСА_1. Разом з нею проживав її син ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя сина вона розпорядилась належною їй квартирою вважаючи, що уклала з ОСОБА_9 договір довічного утримання, оскільки потребує постійного догляду у зв'язку із втратою зору на обидва ока. Після смерті сина виявилось, що замість договору довічного утримання, по довіреності було оформлено договір дарування квартири. Яким чином у ОСОБА_6 виявилась довіреність саме на оформлення договору дарування їй не відомо. На даний момент у приватного нотаріуса Філіпенко В.В. відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_9 і з заявами про прийняття спадщини звернулись доньки померлого, які є відповідачами у даному позові. Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 229, 230, 233 ЦК України, просила визнати договір дарування недійсним.

23.10.2017 року ухвалою суду заборонено приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. видавати свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, відкриту після смерті ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2

07.12.2017 року Ухвалою суду до участі у справі залучено як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Тетяну Євгенівну.

16.01.2018 року від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позивачка вже укладала договори дарування, а тому обізнана з наслідками укладання договору дарування. Вади зору позивача не вплинули на реалізацію її намірів, оскільки про свої наміри вона вказала в дорученні, яке було оголошено їй вголос в присутності інших осіб. Спірна квартира дійсно є єдиним житлом позивачки, але вона передала його іншій особі добровільно. Крім того, позивачка не вказала яким чином її права порушені, а спадкоємці її сина не заперечують її права на проживання в квартирі. Довіреність видана на ім'я ОСОБА_6, згідно якої позивачка уповноважила останню подарувати квартиру, позивач не скасувала, а також вказана довіреність не визнана недійсною. Отже ОСОБА_6 на момент укладення договору дарування діяла в межах наданих їй повноважень. Вважає, що відсутні підстави визнавати оспорюваний договір дарування недійсним.

05.02.2018 року провадження у справі зупинено до залучення у справі правонаступника позивача, у зв'язку з її смертю.

01.08.2019 року провадження у справі поновлено, витребувано спадкову справу, а 09.10.2018 р. ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_7 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відкладено підготовче засідання.

09.10.2018 р. від приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. до суду надійшло заперечення на позовну заяву, яке обґрунтовано тим, що посилання позивача на те, що їй не відомо яким чином в ОСОБА_6 опинилась довіреність саме на оформлення договору дарування квартири АДРЕСА_1, не відповідає дійсним обставинам справи. 10.03.2016 року нею (приватним нотаріусом) за місцем проживання ОСОБА_7 посвідчено довіреність за № 204, згідно якої ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси по всім питанням, що пов'язані з передачею безоплатно майна (дарунок) у власність ОСОБА_9 Під час вчинення нотаріальної дії було встановлено дійсні наміри ОСОБА_7, розуміння нею значення умов правочину та його правових наслідків. Через вади зору позивача, її довіреною особою був ОСОБА_10, в присутності якого відбулось посвідчення довіреності, який підписав її в присутності нотаріуса та позивача. Обсяги цивільної дієздатності ОСОБА_7 сумнівів не викликали, вона усвідомлювала значення нотаріальної дії, її наслідки. Під час посвідчення договору дарування представником ОСОБА_7 були передані обдарованому документи на квартиру. Обдаровуваним була підписана заява згідно якою він обізнаний, що на день укладення договору дарування в квартирі зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_7 та він не заперечує проти її подальшого проживання в квартирі. Доводи позивача щодо наміру укласти договір довічного утримання не відповідають дійсності, оскільки при посвідчення довіреності умови договору довічного утримання позивачем не обговорювались та не оголошувались, що свідчить про те, що позивач не мав на меті укладення договору довічного утримання. З огляду на викладене, просила відмовити в задоволенні позову.

22.10.2018 року від позивача ОСОБА_3 надійшла заява про зміну підстави позову, яка мотивована тим, що після смерті ОСОБА_7 він дізнався, що ОСОБА_9 неналежно, навіть жорстоко поводився з нею. Він не піклувався про неї, міг цілий тиждень не годувати, вимагаючи переоформлення права власності на квартиру на його користь, і при цьому забороняв їй кому-небудь про це розповідати. ОСОБА_7 змушена була підписати довіреність на оформлення договору дарування, оскільки опинилась в дуже тяжких обставинах. Похилий вік ОСОБА_7, безпомічність, потреба в догляді, відсутність інших доходів, окрім пенсії та той факт, що після оспорюваного договору дарування квартири вона продовжувала в ній проживати, адже квартира була її єдиним житлом, підтверджують що договір дарування укладений під впливом тяжких обставин. На підставі ст.ст. 16, 203, 233 ЦК України, просив визнати договір дарування недійсним.

29.10.2018 р. від приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. до суду надійшло заперечення на заяву про зміну підстав позову, що за змістом аналогічна запереченням на позовну заяву. Крім іншого, в запереченні приватний нотаріус зазначає, що за час знаходження в квартирі ОСОБА_7 не здавалась їй на вигляд людиною, з якою жорстоко поводяться, про яку не піклуються, яку тиждень не годували.

29.10.2018 р. від представників відповідача надійшов відзив на заяву про зміну підстав позову, мотивований тим, що вказані позивачем ОСОБА_3 підстави для визнання правочину недійсним є взаємовиключними, оскільки особа не може одночасно діяти під тиском і добровільно. ОСОБА_3 не надав жодних доказів того, що з дарителем поводились жорстоко, вчиняли насильницькі дії чи спричиняли психологічний тиск. Сама позивачка в первісному позові таких підстав не вказувала, а тому таке твердження є припущенням. Також позивач не надав жодних доказів про тяжкі обставини і що при їх відсутності ОСОБА_7 не уклала б даний правочин. Щодо укладення правочину представником, зазначив обґрунтування, аналогічні змісту відзиву на позов.

29.10.2018 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та на заяву про зміну підстав позову.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні 04.02.2019 року заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що в березні 2016 року до неї звернувся ОСОБА_9 і повідомив що його мати бажає подарувати йому квартиру. В квартирі ОСОБА_7 в присутності нотаріуса, свідка та ОСОБА_9, відбувалось оформлення довіреності на її (ОСОБА_6) ім'я для оформлення договору дарування квартири. ОСОБА_7 роз'яснювались наслідки укладення договору дарування квартири. Довіреність замість ОСОБА_7 підписав свідок ОСОБА_10, оскільки остання має вади зору.

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є. в судовому засіданні 04.02.2019 року заперечувала проти задоволення позову, надала пояснення аналогічні змісту запереченням на позовну заяву та на заяву про зміну підстав позову.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За статтею 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові №6-2766цс16 від 21.12.2016 року.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 10 березня 2016 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси по всім питанням, що пов'язані з передачею безоплатно майна (дарунок) у власність ОСОБА_9, належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1. Довіреність про це складена в письмовій формі та посвідчена за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є. У зв'язку із вадами зору ОСОБА_7 ця довіреність підписана ОСОБА_10.

10 березня 2016 року ОСОБА_6, діючи на підставі вказаної довіреності, оформила дарування від імені ОСОБА_7 ОСОБА_9, квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1, виданим 26.05.2017 р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

На підставі заяв дочок померлого - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, приватним нотаріусом ММНО Філіпенко В.В. відкрито спадкову справу.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2, виданим 29.01.2018 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Із спадкової справи №03/2018 (номер у спадковому реєстрі 61971138), заведеної після смерті ОСОБА_7, встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернувся ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4.

Встановлено, що на момент укладання правочину ОСОБА_7 проживала з сином - ОСОБА_9, будучи людиною похилого віку, з вадами зору (стан зору відповідає І групі інвалідності по зору), потребувала за станом здоров'я постійного стороннього догляду. Догляд за нею здійснював ОСОБА_9 Певну допомогу ОСОБА_7 отримувала від родичів: від племінниці ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також знайома - ОСОБА_13 - про що свідчили суду як свідки згадані особи. Також свідки зазначили, що ОСОБА_7 нічого не бачила, проте ходити могла, у неї були погані стосунки з її сином - ОСОБА_9, оскільки він був агресивним коли зловживав спиртними напоями і міг не годувати її кілька днів, вимагав щоб вона подарувала йому квартиру і тоді він буде добре до неї ставитись.

Пояснення зазначених свідків, підтверджують існування тяжких обставин.

За такого, судом встановлено, що саме зазначені обставини спонукали ОСОБА_7 укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах, чим безоплатно позбавила себе єдиного наявного в них житла. Укладення зазначеного договору фактично не відповідало волі ОСОБА_7, оскільки було спрямоване на зменшення негативних наслідків її захворювання, а саме безпомічного стану хворої людини похилого віку та забезпечення в майбутньому постійним доглядом зі сторони обдаровуваного.

Суд вважає, що захворювання ОСОБА_7, необхідність постійного догляду за нею та її стурбованість тим, що вона може залишитися самотньою у похилому віці є тими тяжкими обставинами, які спонукали її до укладення договору дарування на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки подарувавши спірну квартиру вона втратила єдине житло, яке їй належало.

Визначаючи чи мало місце укладення правочину на вкрай невигідних умовах, суд виходить з того, що ОСОБА_7 за оспорюваним договором здійснила відчуження коштовного майна, яке було єдиним місцем її проживання, а договір дарування є безоплатним правочином і за його умовами обдаровуваний ОСОБА_9 не має перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру.

Суд також вважає, що договір дарування не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором, оскільки у спірній квартирі залишилася проживати ОСОБА_7, її місце проживання зареєстровано в зазначеній квартирі.

Доводи представника відповідачів про те, що вади зору не вплинули на реалізацію намірів ОСОБА_7, оскільки довіреність на дарування квартири була оголошена вголос і в подальшому не скасована та не визнана недійсною, судом оцінюються критично, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 не мала наміру дарувати належну їй квартиру, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_10, повноваженнями щодо її дарування ОСОБА_6 не наділяла, дії останньої не відповідали внутрішній волі ОСОБА_7, а вчинені під впливом тяжких обставин, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, який пояснив, що ОСОБА_9 запросив його для підписання документів на опікунство. Отже належне їй на праві власності майно вибуло поза її внутрішньою волею. А сама довіреність укладалась з метою укладення договору дарування, тобто вони мали спільну мету, а тому окремого визнання недійсним не потребує. Тим більше, що на даний час така довіреність не діє у зв'язку зі смертю ОСОБА_7

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що на момент вчинення оспорюваного правочину існували тяжкі обставини, за відсутності яких правочин не було б вчинено взагалі.

Виходячи з наведених правових норм та сукупності встановлених фактичних обставин у справі (оформлення правочину під час тяжкої хвороби та необхідність надання допомоги ОСОБА_9 та обіцянки здійснення догляду за нею), суд дійшов висновку, що спірний договір дарування єдиного житла ОСОБА_7 є укладеним на вкрай невигідних умовах під впливом зазначених тяжких обставин та не відповідав внутрішньої волі дарувальниці (передача майна в обмін на допомогу та догляд), а тому цей договір слід визнати недійсним.

Доказів, які б спростовували викладені факти, не надано, за такого наведені представником відповідача доводи про безпідставність вимог є непереконливими.

За викладених обставин позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 233 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 12, 76-83, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_4), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_5), треті особи ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_6), приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Тетяна Євгенівна (місце знаходження: АДРЕСА_5, РНОКПП не відомий) про визнання недійсним договору дарування - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 10.03.2016 року між ОСОБА_6, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_9 з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є., зареєстрований в реєстрі за №205 від 10.03.2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.04.2019 року.

Суддя: З.М. Сухаревич