Справа № 154/2967/18 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/386/19 Категорія: 26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.10.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_2 станом на 31.08.2018 становить 354760 гривень, з яких: 3033,30 грн заборгованість за кредитом, 344822,83 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 6903,94 грн заборгованість за пенею та комісією. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 111665,02 грн з яких: 3033,30 грн заборгованості за кредитом, 108631,72 грн заборгованості за процентами за користування кредитом з 13.11.2008 по 28.04.2017), а також судові витрати по справі.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.10.2008 р. в сумі 3852 (три тисячі вісімсот п'ятдесят дві) гривні 43 копійки та судові витрати по справі в сумі 60,79 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що сторони в належній формі досягнули згоди щодо істотних умов кредитного договору. Дії відповідача щодо користування кредитними коштами та часткове погашення заборгованості свідчить про визнання заборгованості по кредиту. Банком проведено розрахунок заборгованості у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг, які разом з заявою відповідача становлять укладений договір, правильність проведення розрахунку позивачем відповідач не спростував, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні частини позовних вимог.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції проводиться в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначної відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не виконавши зобов'язання по умовах договору, має заборгованість за кредитом перед ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 3852,43 грн з яких: 3033,30 грн - заборгованість за кредитом, 819,13 грн. - заборгованість за процентами, яка і підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Визначений сторонами строк кредитування закінчився 27.06.2009, Умовами і правилами надання банківських послуг не передбачено нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку виконання зобов'язання, тому нарахування передбачених договором процентів за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 27.06.2009. Нарахування таких процентів з 28.06.2009 є неправомірним і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 27.06.2009, котра згідно з наданого розрахунку становить 819,13 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, підписавши Заяву від 23 жовтня 2008 року погодився з тим, що Заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту - 27.06.2009.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Позивачем до своєї позовної заяви додано копію заяви позичальника ОСОБА_2 від 27.08.2008 з якої убачається, що ОСОБА_2 21.08.2008 отримав кредит строком на 10 місяців (з 27.08.2008 по 27.06.2009), отримав картку № НОМЕР_2, а також додано копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 5, 8-20).

До апеляційної скарги позивачем додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 оформленої на ОСОБА_2, а також виписку по основній карті № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 25.02.2019.

Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, оплачувати комісії, а також повернути кредит до 27.06.2009 р.

Строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових засобів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карти миттєвого випуску продовженню не підлягає. (п. 3.1.1., 3.1.3, 3.1.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Банк надав виписку по основній карті № НОМЕР_1 ОСОБА_2 за період з 01.01.1999 по 25.02.2019 з якої вбачається, що ОСОБА_2 з 14.11.2008 по 23.11.2008 здійснював розрахунки карткою та отримував готівкові кошти через банкомати, а також погашення заборгованості 29.10.2009, 23.11.2009, 21.01.2010, 24.02.2010, 23.04.2010, 28.02.2012.

Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_2 існує заборгованість за кредитним договором, з яких: 3033,30 грн. - заборгованість за кредитом, 344822,83 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6903,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Банком не надано інформації про видачу ОСОБА_2 кредитних карток та доказів на підтвердження факту отримання карток.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав копію рішення суду першої інстанції 31.01.2019 (а.с. 38). Відповідач не подавав апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції застосував правову позицію висловлену у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 відповідно до якої поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування». А тому, оскільки позивач вправі був нараховувати проценти за користування кредитом до 27.06.2009, тому нарахування таких процентів з 28.06.2009 є неправомірним і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 27.06.2009, котра згідно з наданого розрахунку становить 819,13 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2019 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді