Ухвала

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 740/1157/17

провадження № 61-45055ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на 1/2 частину будинку.

В с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на 1/2 частину будинку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_10 Визнано недійсним договір дарування частки будинку посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Зеленським В. В. 10 жовтня 2007 року зареєстрований в реєстрі за № 1989 укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року залишено без змін.

28 вересня 2018 року ОСОБА_4 надіслала засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року.

В касаційній скарзі відповідач просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосованонорми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначає, що судами не враховано того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, адже про порушення свого права дізнався ще в 2006 році.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 15 листопада 1986 року зареєстрований шлюб, який розірвано 31 серпня 2001 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 листопада 1999 року ОСОБА_10 придбано будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 595 кв м; згідно з копією реєстраційного посвідчення Ніжинського МБТІ від 21 березня 2000 року право власності на вказаний вище будинок зареєстровано на ОСОБА_10

Відповідно до записів домової книги на домоволодіння позивач ОСОБА_5 була зареєстрована у спірному будинку з 03 квітня 2000року, а ОСОБА_10 з 26 червня 2001року за паспортом НОМЕР_1, що виданий 16жовтня 1997 року. З другої домової книги вбачається, що ОСОБА_10 на час її видачі зареєстрований в спірному будинку, при цьому в другій домовій книзі вказаний інший номер його паспорту - НОМЕР_2, що виданий 15листопада 2001 року, тобто після розірвання шлюбу в якому сторони перебували з 15 листопада 1986 року.

10 жовтня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 його дружиною, укладено договір дарування, за яким ОСОБА_10, як дарувальник, передав у власність безоплатно обдарованій ОСОБА_4 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленським В.В. 10 жовтня 2007 року та зареєстровано в реєстрі за № 1989. В договорі вказано, що 1/2 частини будинку належить дарувальнику на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 11 вересня 2006 року за реєстровим № 1-2926, який видано державним нотаріусом замість втраченого договору купівлі-продажу, посвідченого 22 листопада 1999року.

При укладенні договору ОСОБА_10 подав на ім'я нотаріуса заяву від 10жовтня 2007 рокув якій вказав, що на час придбання будинку АДРЕСА_1 в зареєстрованому шлюбі не перебував, також не перебував у фактичних шлюбних відносинах і у нього не має осіб, які могли претендувати на зазначеній в цій заяві будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на вищезазначений будинок.

За положеннями частини першоїстатті 22 КпШС України, яка була чинною на час набуття ОСОБА_10 права власності на житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до статті717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина друга статті719 ЦК України). Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті722 ЦК України).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 369 ЦК України (на час виникнення спірних правовідносин) розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно частини другої статті 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що під час укладення договору дарування, ОСОБА_10 вказав нотаріусу недостовірну інформацію, а саме, що в зареєстрованому шлюбі під час придбання ним вказаного будинку не перебував.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки спірний будинок придбано у шлюбі та відчужено його частину без згоди іншого співвласника. Крім того, правильним є висновок судів про те, що позивач дізналася про порушення свого права у листопаді 2016 року, після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а з позовом до суду звернулася у березні 2017 року, тобто без пропуску позовної давності.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року та постанови апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на 1/2 частину будинку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська