Ухвала

Іменем України

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 161/9568/17

провадження № 61-6330 ск 19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

У січні 2019 року представник позивача ОСОБА_6 подав заяву про відмову від позову та закриття провадження у цій справі на підставі частини першої статті 373 ЦПК України.

Постановою Волинського апеляційного суду від 22 січня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_6 про відмову від позову задоволено. Прийнято відмову від позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2018 року у справі визнано нечинним, провадження у справі закрито.

У лютому 2019 року ОСОБА_4 подав до апеляційного суду заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_5 понесених витрат на правову допомогу.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в прийнятті додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовлено.

У березні 2019 року до касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно вимог частини першої, пункту 1 частини другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів касаційного провадження та оскаржуваного судового рішення вбачається, що відповідач порушує питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка полягала в наданні консультацій, ознайомленні з матеріалами справи, підготовці до розгляду справи, складанні процесуальних документів, участі в судових засіданнях в суді першої інстанції.

Проте, в порушення вимог статтей 134, 141 ЦПК України відповідач не подавав до суду першої інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, не подавав доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав, участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача не брав.

Апеляційний суд, відмовляючи у прийнятті додаткового судового рішення правильно виходив із того, що питання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідач повинен був порушувати у суді першої інстанції.

Апеляційний суд вправі ухвалити рішення про розподіл судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте з матеріалів касаційного провадження вбачається, що доказів понесення таких витрат відповідач не надав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников