Справа № 737/1106/18
Проваждення № 2/737/29/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняЮрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/1106/18
за позовомОСОБА_3
доСільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» с. Горбове Куликівського району Чернігівської області
про стягнення сум індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
учасники справи та представники:
позивач представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
представник відповідачаРубан В.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 1978 року він працював у КСП «Дружба» с. Горбове, яке в березні 2000 році було реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Дружба». 31.03.2008 року його було звільнено з членів СВК «Дружба» та з роботи зам. голови СВК «Дружба» за згодою сторін, ст. 36 п.1 КЗпП України (рішення № 65 від 31.03.2008 року). В день звільнення з ним не був проведений розрахунок по всіх належних виплатах. Після звільнення він неодноразово звертався до відповідача з проханням провести з ним розрахунок по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, а також індексації належних йому виплат. В грудні 2016 року йому була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 3 025 грн. 13 коп. Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. ст. 1, 2, 3 до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На адвокатський запит від 22.02.2017 року про надання повної інформації щодо належних мені до виплати при звільненні сум, а також проведеної індексації по заробітній платі, СВК «Дружба» відповіді не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2008 року по 01.12.2016 року позивач провів виходячи з мінімальної заробітної плати та просить стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» на його користь суму індексації заробітної плати за період з 31.03.2008 по 01.12.2016 року в розмірі 5 906, 60 грн. та стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2008 року по 01.12.2016 в розмірі 107479 грн.

Позовна заява надійшла до суду 04.12.2018, ухвалою судді залишена без руху, як така, що не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. Виправлена позовна заява надійшла 27.12.2018, спрощене позовне провадження відкрите 11.01.2019 року.

Будь-яких заяв і клопотань, у тому числі про поновлення строку звернення до суду, забезпечення позову, забезпечення доказів від сторін не надходило.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що він звільнився з СВК «Дружба» у 2008 році, на час звільнення заробітна плата йому не була виплачена за 2005, 2006, 2007 роки. Роздруківку про помісячну заборгованість йому не надали. В 2016 році він звертався до суду, відповідач у приміщенні суду віддав йому 3025,13 грн. Це була заборгованість за три роки, однак сума на той час становила зарплатню за один місяць. Оскільки заборгованість по заробітній платі він отримав через 8 років після звільнення, то поніс збитки. Не звернувся до суду у 2016-2017 роках, бо не мав коштів на оплату юридичних послуг.

Представник відповідача позов не визнав, у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні зазначив, що СВК «Дружба» не має жодної заборгованості перед позивачем, в архівах кооперативу відсутні будь-які дані про наявність заборгованості по заробітній платі. Позивач пропустив трьохмісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпПУ, що є підставою для відмови йому у позові. У суму 3025 грн., яка була виплачена позивачу у 2016 році, увійшла компенсація за невикористану відпустку та індексація. Однак документів на підтвердження проведення індексації заробітної плати він надати не може, у них збереглись тільки особові рахунки, строк збереження касових документів - 3 роки. Дані про виплачену заробітну плату наявні у відділі персоніфікованого обліку пенсійного фонду, з заробітної плати позивача були сплачені страхові внески та ЄСВ, інакше ці роки не були б йому зараховані до стажу для призначення пенсії.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення учасників судового засідання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

В суді встановлено:

Згідно з трудовою книжкою колгоспника на ім'я ОСОБА_3 31.03.2008 року він був звільнений з членів СВК «Дружба» та з роботи заст. голови за згодою сторін (а.с. 12)

01.12.2016 року за № 221 СВК «Дружба» була видана довідка про те, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 складає 3025,13 грн. (а.с. 13)

Учасниками справи визнано, що 01.12.2016 року ОСОБА_3 отримав заборгованість по заробітній платі в розмірі 3025,13 грн., на підтвердження цієї обставини суду надана ухвала Куликівського районного суду від 01.12.2016 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 до директора сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» Рубана В.В. про зобов'язання надати довідку про заборгованість по заробітній платі.

В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

На даний час спору про розміри належних звільненому працівникові сум не заявлено, остаточний розрахунок з позивачем проведений 01.12.2016 року.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Підставою для відмови у позові в цій частині є саме пропуск позивачем встановленого законом строку звернення до суду.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Обговорюючи питання про наявність поважних причин, які перешкоджали своєчасному зверненню позивача до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу пропущеного трьохмісячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки ОСОБА_3 з відповідними клопотаннями до суду не звертався, безоплатну правничу допомогу адвоката ОСОБА_4 отримує з 17.02.2018 року, доказів типових причин несвоєчасного звернення до суду, як то хвороба, відсутність за місцем проживання, тяжкі сімейні обставини, тяжке матеріальне становище, не надав.

Позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати за період з 31.03.2018 (так у позові з опискою) по 01.12.2016 задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

У разі порушення встановлених строків виплати грошових доходів населення (заробітна плата, пенсії, стипендії, соціальні виплати) підприємства, установи і організації всіх форм власності мають здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з їх несвоєчасною виплатою.

Компенсація провадиться відповідно до Закону України від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабміну від 21.02.2001 р. №159.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 в чинній редакції, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

При пред'явленні позову позивач не врахував, що індексація грошових доходів населення та компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з їх несвоєчасною виплатою не є тотожними поняттями, відповідно, позовні вимоги в цій частині не обґрунтував.

Окрім того, як для обчислення індексації грошових доходів населення так і компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з їх несвоєчасною виплатою розрахунковою величиною є місячний розмір заробітної плати, при цьому необхідними даними є рік та місяць її виплати, або невиплати.

Для розрахунку «сум індексації заробітної плати за період з 31.03.2008 по 01.12.2016 року» (а.с. 32-34) позивач взяв суму 3025,13 грн., яка, з його слів, була виплачена одноразово за три роки. Даних про заборгованість по заробітній платі з зазначенням року та місяця її виникнення ОСОБА_3 суду не надав, клопотань про витребування або забезпечення доказів не заявив.

Змагальна форма цивільного процесу (ст. 12 ЦПК України) визначає покладання тягаря доказування на самі сторони і зняття із суду обов'язку по збиранню доказів. Суд у цьому випадку тільки дає оцінку доказам. Судочинство має характер спору, змагання сторін перед судом у доведенні обставин, взятих за підставу їхніх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позивач не надав належних доказів суми позову в частині стягнення «індексації заробітної плати» та не надав суду вихідних даних для самостійного обчислення суми позову в цій частині.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» про стягнення суми індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний тест рішення складений 13.02.2019.

Суддя А.С. Лібстер