Справа № 234/4621/18
Провадження № 2/234/107/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі головуючого судді Чернобай А.О.,

секретаря судового засідання Науменко А.Е., Вербовецька Д.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

справа № 234/4621/18

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» про стягнення заробітної платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

05.04.2018року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом до Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» про стягнення заробітної платі.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 01.09.1995 року вона була прийнята на роботу викладачем у «Краматорський економіко-гуманітарний інститут». 18.07.2017 року її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України. В порушення ст. 57 Закону України «Про освіту», за весь час роботи вона не отримувала щомісячної надбавки за вислугу років, яку повинен був їй виплачувати відповідач, починаючи з 01 вересня 1998 року. Загальна сума невиплаченої грошової надбавки складає 97 873,42 грн. Крім того, у порушення вимог підпункту 3 п. 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затверджених схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», протягом усього зазначеного часу вона не отримувала доплату за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Науковий ступінь кандидата економічних наук їй було присвоєно 30 червня 2004 року, тому сума недоотриманої грошової надбавки складає 62 581,81 грн. Також в порушення вимог підпункту 3 п. 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», вона недотримувала доплати за наукове звання доцента кафедри економіки та фінансів у розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Звання доцента їй було присвоєне 18 квітня 2008 року, тому сума недоотриманої грошової надбавки складає 88 055 грн. 03 коп. Крім того, на день звільнення з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 6 494,56 грн. Вважає діє відповідача незаконними, оскільки відповідно з ч. 1 ст. 116 КЗПП України виплата всіх належних працівнику виплат провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника звільненому працівникові сум у зазначені строки, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, розмір якого складає 4 416,75 грн. Просить стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на її користь не нараховану і не виплачену їй надбавку за вислугу років, доплату за науковий ступінь кандидата наук, доплату за наукове звання доцента кафедри економіки та фінансів у сумі 248 510,26 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 4 416,75 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просив позов задовольнити. Також зазначив, що посадові оклади сплачувалися, але без надбавок.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, надав суду відзив до позову, згідно якого зазначив, що згідно ст. 57 Закону «Про освіту» (№ 1060-ХП): держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам: належні умови праці, побуту, відпочинку, медичне обслуговування; підвищення кваліфікації не рідше одного разу на п'ять років; правовий, соціальний, професійний захист; надання пільгових довготермінових кредитів на будівництво (реконструкцію) і придбання житла; компенсації, встановлені законодавством, у разі втрати роботи, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці; призначення і виплату пенсії відповідно до чинного законодавства; встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за наукові ступені і вчені звання; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки -10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків;. (Установити, що у 2001 році положення і норми, передбачені абзацом частини першої статті 57 реалізуються в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України в межах видатків, врахованих у розрахунках до Державного бюджету України та місцевих бюджетів на 2001 рік згідно із Законом № 2120-ІІІ від 07.12.2000). (Установити, що у 2002 році положення і норми, передбачені абзацом частини першої статті 57 реалізуються в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України в межах видатків, врахованих у розрахунках до Державного бюджету України та місцевих бюджетів на 2002 рік згідно із Законом № 2905-ІІІ від 20.12.2001 (Установити, що у 2016 році норми і положення частини другої статті 35, частини п'ятої статті 41, статті 57, частини другої статті 61 цього Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України, згідно із Законом №928 VIII від 25.12.2015.

Згідно статті 61 Закону: Фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Виходячи з аналізу наведених норм Закону вбачається, що норма Закону «виплата педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки -10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків стосується навчальних закладів, що фінансуються за рахунок державного або місцевих бюджетів.

Відповідач не фінансується і ніколи не фінансувався з вказаних бюджетів, а тому на нього не розповсюджуються ці вимоги. Законодавство не встановлює для Приватного вищого навчального закладу обовязок встановлення системи оплати праці науково-педагогічним працівникам на умовах гарантій, що передбачені законом «Про освіту».

Оплата праці науково-педагогічним працівникам ПВНЗ «КЕГІ» здійснювалась на підставі умов оплати праці згідно штатного розкладу і встановлення «окладу». При прийомі на роботу працівник був ознайомлений з умовами оплати праці. За весь час роботи позивача у відповідача розбіжностей або спорів стосовно оплати праці у сторін не виникало.

Що стосується вимоги позивача щодо доплати за наукову ступінь кандидата наук та наукове звання доцента, згідно п. г) та в) пп. 3 п.4 Наказу №557 від 26.09.2005 року слід зазначити, що ці положення стосуються навчальних закладів бюджетної сфери, що прямо вказано у наказі: «На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Крім того, оплата праці науково педагогічним працівникам ПВНЗ «КЕГІ» здійснювалась на підставі умов оплати праці згідно штатного розкладу і встановлення «окладу». За весь час роботи позивача у відповідача розбіжностей або спорів стосовно оплати праці у сторін не виникало.

Приведений у позові розрахунок якби недотриманих надбавок за вислугу років, науково ступень і науково звання, не відповідає вимогам законодавства і фактичним обставинам. У розрахунку позивача зроблено помилку, оскільки розміри доплат позивач вказав як відсоток від загальної суми отриманої заробітної платні за кожен місяць, в той час, як законодавство встановлює ці «доплати» виключно з «посадового окладу» (ставки заробітної плати). Крім того, позивач застосовує при розрахунку максимальні відсотки доплат за наукову ступінь і наукове звання, у той час як згідно постанови КМУ від 30 серпня 2002 р. №1298 встановлені «гранічні розміри» відповідних доплат. Таким чином, відповідач мав право встановлювати відсотки доплати за наукову ступінь та наукове звання, виходячи з результатів фінансового господарської діяльності навчального закладу.

Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки сплати при звільнення, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП у розмірі 4 416,75 грн., відповідач зазначає, що строк звернення з такою вимогою до суду встановлений ст. 233 КЗпП протягом 3 місяців сплинув. Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25.10.2018 року, було витребувано із Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» інформацію, щодо нарахування заробітної плати за період з 01 вересня 2000 року по 30 липня 2017 року включно; розрахункові листи із заробітної плати ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_3 01.09.1995 року була прийнята на роботу до Краматорського економіко-гуманітарного інституту на посаду старшого викладача кафедри економіки. (а.с. 9-10)

03.09.2015 року ОСОБА_3 переведено на посаду професора за контрактом проректора з навчально-методичної і наукової роботи. (а.с.9)

Згідно наказу від 10 липня 2017 року № 146 ОСОБА_3 звільнено з 18 липня 2017 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9-10).

30 червня 2004 року рішенням спеціалізованої вченої ради Інституту економіки промисловості НАН України, ОСОБА_3 присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка, організація і управління підприємствами, що підтверджується копією диплому кандидата наук ДК № 024565. (а.с. 18)

Як вбачається з атестату доцента 12 ДЦ № 019067, рішенням атестаційної колегії Міністерства освіти України від 18 квітня 2008 року, ОСОБА_3 присвоєно вчене звання доцента. (а.с. 17).

Згідно п. 3 контракту від 01.09.1995 року, укладеного між Краматорським економіко - гуманітарним інститутом та ОСОБА_3 за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін. (а.с. 160-163) Строк дії контракту з 01.09.1995 року по 31 грудня 1997 року.

Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи.

Даний контракт був неодноразово продовжений.

У подальшому, 01.09.2014 року між ОСОБА_3 та ПВНЗ "Краматорський економіко - гуманітарний інститут" було укладено контракт строком дії з 01.09.2014 року по 31.08.2015 рік (а.с. 164-167)

Згідно п. 3 зазначеного контракту за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи.

01.09.2015 року між ПВНЗ "Краматорський економіко - гуманітарний інститут" та ОСОБА_3 було укладено контракт строком дії з 01.09.2015 року по 31.08.2016 рік (а.с. 168 - 169)

Згідно п. 1 зазначеного контракту цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між працівником і підприємством, установою, організацією та громадянином, які з боку останнього реалізуються роботодавцем.

Згідно п. 3 зазначеного контракту за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи.

01.09.2016 року між ПВНЗ "Краматорський економіко - гуманітарний інститут" та ОСОБА_3 було укладено контракт строком дії з 01.09.2016 року по 31.08.2017 рік (а.с. 170 - 171)

Згідно п. 1 зазначеного контракту цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між працівником і підприємством, установою, організацією та громадянином, які з боку останнього реалізуються роботодавцем.

Згідно п. 3 зазначеного контракту за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи.

Як вбачається із наданого відповідачем розрахунку нарахованої заробітної плати позивачу була нарахована доплата за вчене звання, яка за період з червня 2008 року по 31.07.2017 року, а з червня 2004 року ОСОБА_3 була нарахована також доплата за наукову ступінь у розмірі 15 відсотків посадового окладу. (а.с. 223 - 229)

Згідно наданого відповідачем розрахунку нарахованої заробітної плати, ОСОБА_3, за період з 01.09.1998 року була нарахована надбавка за вислугу років. (а.с. 223 -229)

Суду також позивачем надано індивідуальні відомості про застраховану особу, заробітна плата ОСОБА_3 за період з 01.09.1998 рік по 31.07.2017 року (а.с. 13-16)

08.12.1994 року було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», який було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, та який діє на підставі Статуту. (а.с. 45-54, 172-222)

Згідно з п. 5.5 Статуту Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», науково - педагогічні працівники приймаються на роботу на умовах, передбачених чинним законодавством України, згідно з трудовим договором, контрактом.

Відповідно до п. 5.6 Статуту науково-педагогічним та іншим категоріям працівників Інституту відповідно: надаються гарантії та встановлюються заохочення, передбачені статтями 57 і 58 Закону України «Про освіту».

Інститут визначає форму і систему доплат, надбавок, премій та інші умови матеріального стимулювання науково-педагогічним та іншим категоріям працівників Інституту.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту.

Відповідно до роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 24.12.1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", згідно зі ст. 21 КЗпП, ст. 20 Закону "Про оплату праці" оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту.

Частина третя статті 21 КЗпП України визначає, контракт як особливу форму трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, можуть встановлюватися угодою сторін.

Укладання трудових контрактів з науково - педагогічними та педагогічними працівниками вищих навчальних закладів може здійснюватися на підставі ст. 54 Закону України "Про освіту".

Частиною 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту» передбачено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам належні умови: праці та медичне обслуговування; оплату підвищення кваліфікації; правовий, соціальний, професійний захист; диференціацію посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до кваліфікаційних категорій, встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за педагогічні звання, надбавок за почесні звання, доплат за наукові ступені та вчені звання; виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обовязків; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки; надання пільгових довгострокових кредитів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла або надання службового житла у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України; пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно - правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Згідно п.п. «г» пункту 3 ч. 4 Наказу МОН України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» від 26 вересня 2005 року № 557 установлено доплати працівникам:

г) за науковий ступінь доктора наук - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу(ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявними науковим ступенем. Документи, що засвідчують наявність наукового ступеня та вченого звання повинні відповідати нормам і вимогам передбаченим законодавством.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

У відповідності до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Фінансування приватних вищих навчальних закладів здійснюється їх засновниками та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та виданий на її підставі наказ Міністерства освіти і науки від 26 вересня 2005 року № 557, на яку посилається позивач, регулює відносини в сфері оплати праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та прийнята з метою упорядкування оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Оскільки Приватний вищий навчальний заклад «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» не є навчальним закладом, який фінансується із бюджетної сфери, тому на спірні правовідносини дія постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 та наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557, не поширюється.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем за період з вересня 1998 року по 18.07.2017 року була нарахована та виплачена надбавка за вислугу років, доплата за наукову ступінь та доплата за вчене звання. Оплата праці науково-педагогічним працівникам ПВНЗ «КЕГІ» здійснювалась на підставі умов оплати праці згідно штатного розкладу і встановлення окладу. При прийомі на роботу та у подальшому під час роботи у відповідача ОСОБА_3 була ознайомлена з умовами оплати праці, підписавши контракти з відповідачем, якими і була обумовлена оплата його праці.

Що стосується вимог позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виплати належних в сумі 4 416,75 грн., то суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 18.07.2017 року була звільнена з на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 9).

Позивачці була нарахована заробітна плата в сумі 6 494,56 грн. Остаточний розрахунок з позивачкою було проведено 31.07.2017 року, що підтверджується довідкою Публічного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» та випискою з ПАТ КБ «Приватбанк» від 31.07.2017 року. (а.с.11,12).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що Приватним вищим навчальним закладом «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» проведено остаточний розрахунок з позивачкою ОСОБА_3 з порушенням строків, встановлених ст.116 КЗпП України.

Відповідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутись до суду в строки, передбачені статтею 233 КЗпП України. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, що відповідач остаточно розрахувався з позивачкою 31.07.2017 року, а до суду позивачка звернулася 05.04.2018 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Поважних причин, за яких вона пропустила строк звернення до суду, позивачкою не наведено.

За таких обставин, вимоги позивачки в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виплати належних сум в сумі 4 416,75 грн. не підлягають задоволенню.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

Крім того, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, до Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» про стягнення заробітної платі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького Апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя:

Рішення постановлено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: