ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/5348/18
Провадження № 22-ц/4820/320/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: відповідача ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/5348/18 за апеляційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року (суддя Швець О.Д., повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

14 серпня 2018 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що згідно із свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 05 березня 1990 року вона є власником Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1. Крім неї у будинку зареєстровані та проживають чоловік ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8, внучка ОСОБА_9 12 червня 2012 року на прохання пасинка ОСОБА_4 зареєструвала його на спірній житловій площі. Проте, з часу реєстрації у будинку він не проживає. Реєстрація відповідача створює їй перешкоди в отриманні субсидії. Відповідач має сім'ю і проживає разом з дружиною і дітьми за іншою адресою. Знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає. Будь-яких перешкод ОСОБА_4 у проживанні не чинила, вхідні двері і замки не змінювала. Вважає, що відповідач більше одного року не проживає за місцем реєстрації без поважної причини.

Тому, позивач просила на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи. При вирішенні спору суд проявив упередженість, що потягло ухвалення незаконного рішення. Суд не взяв до уваги, що припинення права користування житловим приміщенням за позовом одного співвласника Ѕ ідеальної частини будинку за обставин, коли інший співвласник Ѕ ідеальної частини будинку надає доступ до користування будинком є неможливим. Суд не з'ясував чи є відокремлений особовий рахунок у будинку на ім'я іншого співвласника. Вважає, що підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України відсутні, оскільки у будинку не проживає через неприязні відносини з батьком і його дружиною. Безпідставно відхилено його клопотання про допит як свідка у справі. Акти перевірки паспортного режиму від 30 липня 2018 року і від 06 серпня 2018 року не є належними та допустимими доказами. Показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 є суперечливими та не підтверджують обставини зафіксовані в актах. Клопотання про допит свідка ОСОБА_12 розглянуто з порушенням вимог ЦПК України. Суд першої інстанції не надав правової оцінки пропорційності втручання у його право користування житлом по АДРЕСА_1. Позбавлення такого права є надмірним індивідуальним тягарем, оскільки іншого житла не має, не працює. Як інвалід ІІІ групи за місцем проживання має проходити періодичні огляди МСЕК та оформляти соціальну допомогу.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_5 та її представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_1, де вона зареєстрована та проживає разом із чоловіком ОСОБА_7, дочкою ОСОБА_8 і внучкою ОСОБА_9

12 червня 2012 року позивачка на прохання пасинка ОСОБА_4 зареєструвала його у своєму будинку. Строк користування житлом сторони не узгоджували. Проте, з часу реєстрації відповідач без поважних причин не користується житловим приміщенням, оскільки проживає в іншому місці. Доказів того, що чинилися перешкоди у користуванні житлом, ОСОБА_4 не надано.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Рішення про задоволення позову суд першої інстанції мотивував тим, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у належному ОСОБА_5 житловому будинку, а тому підлягає визнанню таким, що втратив право користування ним.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

На підставі ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ЦК України (ст. 405).

Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту (ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ термін «житло» означає насамперед місце, де особа є «вдома».

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є

порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (п. 56 рішення у справі «Зехентнер проти Австрії»).

При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім'ї власника житла права на його користування, слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб'єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Розглядаючи право користування житлом члена сім'ї власника у

розумінні ст. 1 Протоколу 1 Конвенції як право на майно, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності. На підставі ст. 29 ЦК України, ч. 1 і ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України такими умовами, зокрема є проживання у житлі користувачем, здійснення витрат на його утримання, зберігання речей (майна).

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин є ч. 2 ст. 405 ЦК України, приписами якої визначено підстави втрати права користування житлом члена сім'ї власника у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім'ї є позбавлення члена сім'ї - користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом.

Із аналізу наведених вище норм слідує, що з вимогою про вирішення у судовому порядку спору про визнання члена сім'ї - користувача житла таким, що втратив право користування ним має право власник або співвласник житла, членом сім'ї якого є користувач житла. А при вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.ст. 12, 81 ЦПК України відсутності користування членом сім'ї власника житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, відсутність у житлі майна користувача, що означає втрату інтересу у особи як до житла.

З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст.1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за замістом ст. 8 Конвенції.

При вирішені спору судом правильно визначено характер спірних правовідносин і застосовано закон, який їх регулює.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 набув право користування спірним будинком як член сім'ї ОСОБА_5

Відповідно до наявних у матеріалах справи витягів з погосподарських книг за період з 1994 року по 2018 рік ОСОБА_13 був зареєстрований в спірному будинку з 1991 по 2000 рік. 26 січня 2001 року відповідач вибув у місто Кам'янець-Подільський.

12 червня 2012 року ОСОБА_4 зареєстрував своє місце

проживання у будинку.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_4 з 2012 року не проживає у будинку і не зберігає там свого майна. Місцем проживання

відповідача є квартира його колишньої дружини, де він проживає з дітьми.

Належних і допустимих доказів користування будинком як члена сім'ї ОСОБА_5, здійснення витрат на його у тримання, вимушеного залишення будинку більш ніж на один рік, перешкод у користуванні ним з боку власника та (або) іншої протиправної поведінки, що обмежувала його право проживання у житлі чи інших поважних причин нездійснення користування ним, відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_4 не дотримався умов чинності права користування спірним будинком, втратив до нього інтерес як до житла, висновок суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1, є правильним і не є непропорційним втручанням у його право, що зумовлює неспівмірний індивідуальний тягар.

Зважаючи на встановлений факт проживання ОСОБА_4 у житлі своєї колишньої дружини, яке хоч і не є зареєстрованим на праві власності чи користування, однак є тимчасовим житлом у розумінні національного законодавства та нездійснення відповідачем користування спірним будинком без поважних причин, доводи апеляційної скарги про порушення права відповідача на повагу до житла у розумінні ст. 8 Конвенції є безпідставними.

Твердження ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про періодичне користування будинком з дозволу іншого співвласника не є підставою для чинності права відповідача на користування будинком як члена сім'ї ОСОБА_5

Зі змісту апеляційної скарги і пояснень ОСОБА_4 у засіданні апеляційного суду вбачається, що інтерес до спірного будинку відповідач пов'язує з наявністю зареєстрованого місця проживання для проходження оглядів у Медико-соціальній експертній комісії та оформлення соціальної допомоги у зв'язку з інвалідністю.

В силу згаданих вище норм ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК УРСР право користування житлом як члена сім'ї власника обмежене умовами його чинності, які не дотримані ОСОБА_4

Застосування механізму захисту права користування житлом члена сім'ї власника на підставі ст. 1 Протоколу 1 Конвенції за встановлених підстав недотримання відповідачем його чинності, нівелюватиме права ОСОБА_5 як власника житла та зробить їх декларативними.

Тому, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про порушення ст. 1 Протоколу 1 Конвенції внаслідок позбавлення права відповідача користування будинком.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та

безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначених вимог суд повністю дотримався, а тому аргументи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про неналежну оцінку доказів апеляційним судом відхиляються.

Як вбачається із протоколів судових засідань від 02 жовтня 2018 року, 09 жовтня 2018 року, 01 листопада 2018 року, 15 листопада 2018 року та звукозаписів до них, що наявні у матеріалах справи, суд з дотриманням вимог ст.ст. 220, 221 ЦПК України роз'яснював учасникам їх права та право заявляти відводи.

Жодних заперечень під час розгляду справи про надання переваг одній із сторін від ОСОБА_4 не надходило, відводи складу суду не заявлялися, а тому його твердження про упередженість суду під час розгляду справи є надуманим.

Відмова суду у задоволенні клопотання про допит ОСОБА_4 в якості свідка не впливає на правильне вирішення справи судом. Крім того, в силу ст. 92 ЦПК України це повноваження є дискреційним і не носить імперативний характер, а тому не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з рішенням суду та не спростовують правильних висновків суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай