Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 645/4035/15-ц

провадження № 61-17034св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

Державний виконавець Фрунзенського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Бєляєв Максим Володимирович

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року у складі судді Шевченко Г.С., та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року у складі суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Котелевець А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог, заявлених у поданні державного виконавця

09 червня 2016 року державний виконавець Фрунзенського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Фрунзенський ВДВС м. Харкова) - Бєляєв М. В. звернувся до суду із поданням, заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач), ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_3 (співвласник автомобіля), про визначення частини рухомого майна, належного боржнику ОСОБА_1 , в автомобілі HONDA CR V, 2013 року випуску, білого кольору, ДНЗ: НОМЕР_1 , яким він володіє спільно з ОСОБА_3

Подання обґрунтовано тим, що після відкриття виконавчого провадження № 50708381 за виконавчим листом від 24 березня 2016 року № 645/4035/15-ц, виданим Фрунзенським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 442 690,60 грн, державним виконавцем з`ясовано, що єдиним майном боржника, на яке можна звернути стягнення, є частка в автомобілі HONDA CR V, 2013 року випуску, яким він спільно володіє з ОСОБА_3

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2016 року подання державного виконавця Фрунзенський ВДВС м. Харкова задоволено. Визначено, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частка автомобіля HONDA CR V, 2013 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 .

Ухвалу обґрунтовано тим, що відповідно до статей 60, 70, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України) подання державного виконавця підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року змінено. Визначено, що частка ОСОБА_1 у праві власності на автомобіль HONDA CR V, 2013 року випуску, білого кольору, ДНЗ: НОМЕР_1 , яким він володіє спільно з ОСОБА_3 , становить 1/2 частку.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення частки ОСОБА_1 у праві власності в розмірі 1/2 частки спірного автомобіля. Однак, частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, тому визначивши частки у праві спільної сумісної власності, суд першої інстанції помилково зазначив у резолютивній частині рішення, що 1/2 частка автомобіля належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного ухвалу суду першої інстанції змінено в частині визначення виду спільної власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року заінтересована особа ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року, Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою; зупинено виконання ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року до закінчення касаційного розгляду.

13 квітня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено про порушення судами норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи. Вказує, що ухвали постановлено з порушенням вимог статті 74 ЦПК України. Зазначає, що суд передчасно розглянув вказане питання, оскільки триває спір між сторонами щодо поділу майна подружжя, спір на разі не вирішено.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 у запереченні на касаційну скаргу не погодилася із доводами заявника касаційної скарги з тих підстав, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, зміст оскаржуваних ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На примусовому виконанні Фрунзенського ВДВС м. Харкова знаходиться виконавче провадження № 50708381 з виконання виконавчого листа № 645/4035/15-ц від 24 березня 2016 року, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у загальній сумі 442 690,60 грн.

Після відкриття виконавчого провадження за зазначеним виконавчим листом державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» вчинено низку виконавчих дій та встановлено, що єдиним майном ОСОБА_1 є частка в автомобілі HONDA CR V, 2013 року випуску, білого кольору, ДНЗ: НОМЕР_1 , яким боржник володіє спільно з ОСОБА_3

Вказаний автомобіль придбаний ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_1 , однак згідно з карткою транспортного засобу з 20 березня 2014 року на праві власності належить ОСОБА_3

Доказів того, що автомобіль придбано ОСОБА_3 за особисті кошти та є її особистою власністю, суду не надано.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на автомобіль марки Honda CR-V ДНЗ АХ3774ЕС та в частині зобов`язання ОСОБА_3 сплатити грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля.

Залишаючи без змін зазначене судове рішення, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року визначено, що судом першої інстанції питання придбання ОСОБА_3 автомобіля за власні кошти не досліджувалось, оскільки позов заявлено не з підстав придбання автомобіля за спільні кошти.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час звернення державного виконавця до суду із поданням про виділ частки майна боржника із спільної сумісної власності, визначались Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон).

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до пункту 1 частини першої статті 32 Закону, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до частини шостої статті 52 Законустягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною першою статті 379 ЦПК України2004 року передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до статті 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК Українипередбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 190, статті 179 ЦК Українимайном є окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Здійснивши системний аналіз вказаних норм права та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність вимог державного виконавця Фрунзенського ВДВС м. Харкова про виділ частки майна боржника ОСОБА_1 із спільної сумісної власності для звернення на неї стягнення для задоволення вимог стягувача ОСОБА_2 , є законними та обґрунтованими, оскаржувані ухвали судів постановлені внаслідок надання належної оцінки доказам, правильного тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи.

Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд подання державного виконавця у відсутності ОСОБА_3 , яку належним чином не повідомлено про дату і час судового засідання, Верховний Суд відхиляє, оскільки, відповідно до журналу судового засідання від 30 вересня 2016 року (а. с. 126, т. 2) судове засідання відбулось за участю її представника - ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до частини другої статті 379 ЦПК України 2004 року неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції порушив статтю 213 ЦПК України 2004 року і не зупинив провадження за поданням державного виконавця до перегляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року не є підставою для скасування оскаржуваних ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_3 на зазначені судові рішення у справі № 611/515/16?ц залишено без задоволення, а судові рішення - без змін.

Посилання заявника касаційної скарги на те, що судами першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог статті 215 ЦПК України 2004 року, не надано обґрунтування, яким чином визначено розмір частки ОСОБА_1 у спільному сумісному майні є безпідставним, оскільки судом апеляційної інстанції надано обґрунтування своєї правової позиції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних ухвал судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року зупинено виконання ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України її виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року .

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик