Провадження № 22-ц/801/832/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 рокуСправа № 127/31065/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Зайцева А.Ю., Ковальчука О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2019 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Федчишеним С.А.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Мотивує свої вимоги тим, що вона є рідною донькою відповідача, який відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниця від 11.05.2005 року, сплачував аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно. Відповідач не добросовісно виконує рішення суду, тому заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.11.2011 по 30.09.2018 - становить 37131.25 грн.

Позивач вказує, що є студенткою Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова денної форми навчання, стипендію не отримує. Термін її навчання з 01.09.2018 до 01.07.2024. Вона не працює , оскільки не може влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Зазначає, що перебуває на утриманні матері, яка тимчасово не працює.

ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, адже несе витрати на проїзд до учбового закладу, харчування, одяг, придбання канцелярських товарів, медичної літератури, спеціального одягу та спеціального матеріалу для навчання, яким учбовий заклад студентів в повній мірі не забезпечує. Проте ОСОБА_3 матеріальної допомоги їй не надає, офіційно не працює, хоча має неофіційні доходи, тобто може надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Пославшись на викладені обставини, позивач просила суд стягнути на її користь аліменти в розмірі 2000,00 грн, щомісячно з дня звернення до суду і на період її навчання або до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому заперечує щодо задоволення позову, вказує на відсутні об'єктивної можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 05.12.2018 і до досягнення нею двадцяти трьох років - 30.09.2023. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач рішення в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В якості основних доводів зазначає, що він ніде не працює, у його власності будь-яке нерухоме майно не перебуває, а також те, що на його утриманні знаходиться мати пенсіонерка.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьком є відповідач ОСОБА_3

ОСОБА_4 є студенткою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова денної форми навчання медичного факультету №2 за спеціальністю медицина. Навчання за державним замовленням. Термін навчання з 01.09.2018 по 01.07.2024.

Встановленою є також та обставина, що у позивача відсутні доходи у закладі, де вона навчається, тобто вона не отримує стипендію.

ОСОБА_4 має ряд захворювань , має незадовільний стан здоров'я, в зв'язку з чим потребує постійного лікування та санаторно-курортного лікування.

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 11.05.2005 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_6 на дочку ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно.

Заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.11.2011р. по 30.09.2018 року у ОСОБА_3 становить 37131,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» з 01 липня 2018 року прожитковий мінімум на одну особу працездатного віку в розрахунку на місяць становить 1841, 00 грн.

Вирішуючи спір, та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивач, яка є студенткою денної форми навчання, не працює, не отримує доходів, відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки несе певні витрати, які пов'язані з її навчанням і про які вона зазначила у своїй заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги. Крім того, судом було прийнято до уваги і те, що ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров'я. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати на користь своєї повнолітньої доньки, суд також виходив із розміру прожиткового мінімуму на одну особу працездатного віку , із потреб дитини, врахував рівність участі батьків в її утриманні.

В супереч ст.81 ЦПК України відповідач не довів , що він знаходиться в тяжкому матеріальному становищі і не може надавати таку допомогу своїй доньці. Належних доказів на підтвердження факту перебування на його утриманні матері, відповідач не надав. Проживання відповідача за однією адресою з матір'ю не є належним доказом того, що остання перебуває на його утриманні. Заперечуючи позов, відповідач лише надав копію пенсійного посвідчення матері ОСОБА_8, в якому зазначено, що вона отримує пенсію за віком. Відсутність у власності нерухомого майна, не є обставиною, яка б підтверджувала неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні спору, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали та обставини справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги , які в цілому є ідентичними відзиву на позовну заяву, висновків суду не спростовують, а тому апеляційною інстанцією до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий М.М. Якименко

Судді А.Ю. Зайцев

О.В. Ковальчук

Повний текст постанови виготовлено 09 квітня 2019 року.