УХВАЛА

26 лютого 2019 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Левченко А.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у звязку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ

24 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1, представник позивача ТОВ «Юридична компанія «Гарант Правосуддя», звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»: - суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 28907,48 грн., та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у звязку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 3629,09 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2017 р. по день ухвалення рішення судом.

Ухвалою суду від 26.12.2018 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки позивачем до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 5 (п'ять) днів.

Вказану ухвалу було отримано представником позивача 26.01.2019 року, що підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про заробітну плату», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку.

Середній заробіток, який стягується у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, є санкцією за затримку розрахунку при звільненні і не є складовою заробітної плати.

Згідно з п.п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці. Теж саме стосується вихідної допомоги, повязаної зі звільненням з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII з пункту 1 частини 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» виключено слова «за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин».

Позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 та постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 61-1128св18, в яких зазначено, що середній заробіток це компенсація за порушені права, а не заробітна плата.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку мають бути оплачені судовим збором.

Відповідно до пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 762 гривні.

Відповідно до частини 2 ст. 6 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Визначаючи попередньо розмір судового збору, який підлягає сплаті позовних вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд виходить з ціни позову, яка була зазначена позивачем в позовній заяві - 32536,57 грн., оскільки на день подання позовної заяви неможливо встановити його точну ціну.

32536,57 грн. х 1% = 325,37 грн.

Таким чином, підлягає попередньо сплаті судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.(0,4 розміру прожиткового мінімуму на день звернення з позовом до суду), або необхідно надати документ, що підтверджує підстави звільнення його від сплати судового збору.

Однак, на виконання вимог ухвали суду до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у визначеному ухвалою розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, недоліки зазначені в ухвалі суду усунуті не були.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених устаттях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи те, що провадження у справі було відкрито за позовною заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК Україниу, і позивач не усунув вказаних в ухвалі суду недоліків у встановлений судом строк, суд вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Разом з тим, суд розяснює, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 185, 257, 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у звязку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без розгляду.

Розяснити, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 15 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Левченко

26.02.2019