Ухвала

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 310/4386/18

провадження № 61-8421ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради на постанову Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради про скасування рахунку та зобов`язання провести перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради про скасування рахунку за травень 2018 року та зобов`язання провести перерахування.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із 2016 року вона є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та отримує від відповідача послуги з водопостачання та водовідведення згідно з договором від 16 січня 2017 року № 2096046, за яким споживання на одну прописану особу становить 55 куб. м води згідно з діючим тарифом.

Згідно з пунктом 4 договору наявний єдиний засіб обліку води за цією адресою - лічильник УВК 25 № 17550 (із датою останньої повірки 02 жовтня 2012 року), який працював справно до травня 2018 року, а точкою розподілу у будинку садибного типу є місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця. З 18 квітня 2017 року після ремонту та заміни на вимогу відповідача труби, нею за власний кошт розроблено робочий проект підключення та встановлення загального лічильника на два домогосподарства ? на місці врізки в мережу, розташоване на відстані 35 метрів від її домоволодіння. Неодноразові контрольні перевірки зі сторони відповідача упродовж року та рахунки підтверджували правильність обліку спожитої води.

01 травня 2018 року нею виявлено, що її особистий лічильник не реагує на рух води, тому після вихідних та святкових днів вона 04 травня 2018 року звернулася до абонентського відділу відповідача. 05 травня 2018 року працівники відповідача обстежили і склали акт про зупинку лічильника та його розпломбування, вказавши на необхідність його заміни. 06 травня 2018 року за власний рахунок вона придбала та встановила новий лічильник, а 07 травня 2018 року абонентська служба записала її на його опломбування на 31 травня 2018 року.

Через тиждень їй зателефонувала контролер водоканалу та повідомила, що різниця зафіксованих показів загального лічильника на два домогосподарства порівняно з попередньо знятими показами та показами в акті від 05 травня 2018 року складає майже 600 куб. м, які їй необхідно оплатити, оскільки саме її лічильник зупинився, а лічильник сусіда працював без зупинки.

14 травня 2018 року старший контролер відповідача заявив їй, що оскільки стався витік води, а її лічильник зупинився, то вона зобов`язана оплатити суму, що відповідає зазначеному обсягу витоку води. Після цього вона була на особистому прийомі у директора відповідача, зверталася із письмовою заявою з проханням розібратися, але 08 червня 2018 року їй пред`явлено до оплати рахунок від 31 травня 2018 року на суму 9 233,30 грн за споживання у період із 20 квітня по 05 травня 2018 року води у обсягу 597,500 куб. м у термін до 20 червня 2018 року. Проте такий обсяг води вона не могла використати за вказаний період, оскільки перебувала за кордоном із 19 по 28 квітня 2018 року, та за її відсутності ніхто у домогосподарстві не проживав. 12 червня 2018 року вона звернулася до відповідача з претензією про скасування цього рахунку на суму 9 233,30 грн, яка залишилась без реагування.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд скасувати рахунок № 2096046-05 за травень 2008 року на суму 9 233,30 грн, а також зобов`язати відповідача провести перерахування суми водоспоживання абонентської плати за встановленими нормами споживання згідно з умовами договору із часу зупинки лічильника до встановлення та опломбування лічильника, тобто із 20 квітня по 31 травня 2018 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 листопада 2018 року скасовано у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про покладення обов`язку з перерахунку плати за воду. Позов ОСОБА_1 у цій частині задоволено частково. Зобов`язано Комунальне підприємство «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради здійснити ОСОБА_1 перерахунок суми платежу за спожиту воду та прийняті стоки за період із 20 квітня по 31 травня 2018 року. У решті рішення залишено без змін.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктами «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки доводи касаційної скарги по своїй зводяться до незгоди із мотивами, з яких виходив апеляційний суд, ухвалюючи рішення. Разом з тим, заявником не наведено у касаційній скарзі доводів, які б підтверджували, що справа має для відповідача виняткове значення. Формальне посилання у касаційній скарзі на пункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновку суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради на постанову Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради про скасування рахунку та зобов`язання провести перерахунок відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак