Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"03" квітня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четветухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулись ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із вказаним позовом, в якому просять визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позивачі в обґрунтування своїх вимог зазначили, що ОСОБА_1 на підставі приватної власності належить зазначена квартира, де зареєстрована відповідач, яка не проживає у квартирі і це перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Позивачі у судове засідання не зявились, надали суду заяви ро розгляд справи за їх відсутності, в яких свої позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити і не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копіями Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2012 року (а. с. 9-10), Витягу з Державного реєстру правочинів від 01.11.2012 (а. с. 11), Витягу Комунального підприємства «Житомирське обласне бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про державну реєстрацію прав за № 36334123 від 20.11.2012 (а. с. 12), Технічного паспорту на квартиру (а. с. 15-16).

Згідно наданих 30 жовтня 2018 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а. с. 18) вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується копією довідки ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» про склад сімї за № 1547 від 17.10.2018 (а. с. 8), згідно якої у спірній квартирі зареєстрована також позивач ОСОБА_2

Як вбачається з копій актів ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» за № 04 від 03.01.2017 і за № 1106 від 22.09.2017 (а. с. 13-14), відповідач квартиру АДРЕСА_1 з грудня 2012 року не займає, у звязку з чим, за користування квартирою та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачам незручності у користуванні нею.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підтвердили той факт, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 більше шести місяців не проживає.

З огляду на це, слід вважати, що відповідач за користування житлом та комунальні послуги не сплачує і це спричиняє позивачам незручності у користуванні житловим приміщенням.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ґрунтуються на вимогах Закону.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Житомирському апеляційному суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський