_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
Єдиний унікальний номер справи 666/5411/15-ц Головуючий у першій інстанції Дорошинська В.Є.
Номер провадження 22ц/819/170/19 Доповідач Базіль Л.В..
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Пузанової Л.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2018 року, ухваленого у складі судді Дорошинської В.Е., у цивільній справі № 666/5411/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Автомобільно-гаражного кооперативу «Чародій-2» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

21.09.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2012 року вона прийнята на роботу до Автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2» на посаду бухгалтера. В 2015 році голова правління кооперативу ОСОБА_4 запропонував їй звільнитися з роботи за власним бажанням, пояснивши, що його не влаштовує її робота, на що вона відмовилась.

29.05.2015 року її було ознайомлено з наказом, яким внесені зміни до штатного розпису та змінено норми робочого часу бухгалтера, а саме змінено було графік роботи та переведено на 0.5 ставки. З наказом вона не погодилась, оскільки згоду на зміну умов трудового договору вона не надавала, відповідної заяви не писала. З червня 2015 року ОСОБА_4 став чинити їй перешкоди у виконанні посадових обов'язків: вчасно не підписував підготовлені нею документи та умисно не допускав її на робоче місце, про що вона вимушена була писати акти та викликати працівників міліції.

На початку серпня 2015 року ОСОБА_4 усно оголосив їй догану, однак наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності для ознайомлення не надав.

18.08.2015 року їй було повідомлено про те, що вона звільнена, проте ні наказу про звільнення, ні трудової книжки їй не було видано, розрахунок при звільненні не було проведено.

Трудову книжку з записом про звільнення з посади бухгалтера кооперативу за п.3 ст.40 КЗпП України отримала лише 27.08.2015 року.

Вважає, що рішення про її звільнення з посади за ч.3 ст.40 КЗпП України є незаконним, оскільки вона не допускала порушень трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку, покладені на неї трудові обов'язки виконувала вчасно та сумлінно.

Посилаючись на викладене просила суд скасувати наказ Голови правління Автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2» від 29 травня 2015 року за №15 про зміну штатного розпису норми робочого часу; наказ №25 від 18.08.2015 року про звільнення її з посади бухгалтера та поновити її на посаді бухгалтера Автомобільно-гаражного кооперативу «Чародей-2» з 18.08.2015 року, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.08.2015 року, відшкодувати моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., яку їй завдано незаконним звільненням.

В ході розгляду справи позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та просила поновити строк на оскарження наказів № 21 від 27.07.2015 року; №22 від 31.07.2015 року та № 23 від 06.08.2015 року голови правління автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2» Бугаєнко Є.К. «Про стягнення за порушення трудової дисципліни», визнати зазначені накази незаконними та скасувати їх, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.08.2015 року по 31.08.2018 року в сумі 44 498,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, пославшись на пропуск строку позовної давності, неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи.

Голова правління автомобільно - гаражного кооперативу «Чародій-2» ОСОБА_4 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводів скарги не визнав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь - судді, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 22 серпня 2012 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду бухгалтера Автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2».

Під час виконання позивачем своїх обов'язків, відносно останньої видавались наступні накази по Автомобільно-гаражному кооперативу «Чародій-2»:

Наказ №15 від 29.05.2015р., згідно якого ОСОБА_3 змінено норму робочого часу бухгалтера-касира с 1.0 ставки на 0.5 ставки, а також змінено графік роботи; а також накази про накладення стягнення за порушення трудової дисципліни, а саме: наказ №21 від 27.07.2015 року, наказ №22 від 31.07.2015 року, наказ №23 від 06.08.2015 року.

Наказом голови правління ОСОБА_4 №25 від 18.08.2015 року позивачка була звільнена з посади бухгалтера - касира з 18.08.2015 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.188).

27.08.2018 року ОСОБА_3 отримала вкладиш трудової книжки, про що написала розписку (а.с.134).

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення №25 від 18.08.2015 року, та наказу № 15 від 29.05.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою було пропущено місячний та тримісячний термін, встановлений для звернення до суду, оскільки ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом 21.09.2015 року, а про існування спірних наказів їй стало відомо в день їх винесення, із заявою про поновлення пропущеного строку ОСОБА_3 не зверталася.

Крім того, суд також зазначив, що оскільки позивачем не наведено достатніх доказів поважності причин пропуску строку, передбаченого ст.233 КЗпП України стосовно наказів №21 від 27.07.2015 року, №22 від 31.07.2015 року, №23 від 06.08.2015 року, то заявлені позовні вимоги в цій частині також підлягають залишенню без задоволення.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня йому вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд першої інстанції вирішуючи трудовий спір зазначених норм закону не врахував, залишив поза увагою, що місячний строк звернення до суду необхідно відраховувати з дати вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, тобто з 27.08.2015 року, коли позивачці було видано трудову книжку, а тому звернувшись до суду з позовом 21.09.2015 року позивачкою не порушено передбачений законом місячний строк звернення до суду.

Помилкового висновку дійшов суд першої інстанції і щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними наказів голови правління №21 від 27.07.2015 року, №22 від 31.07.2015 року, №23 від 06.08.2015 у зв'язку із порушенням строків, передбачених ст.233 КЗпП України, оскільки цей строк позивачкою не пропущений, виходячи з того, що тримісячний строк оскарження вказаних наказів мав би сплинути для наказу №21 від 27.07.2015 року -27.10.2015 року, для наказу № 22 від 31.07.2015 року - 31.10.2015 року, для наказу №23 від 06.08.2015 року - 06.11.2015 року, позивач звернулася до суду з позовом 21.09.2015 року, тобто в строки визначені законом.

При ухваленні судового рішення судом першої інстанції не враховані роз'яснення викладені в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до яких, оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції належним чином не з'ясував та не перевірив тверджень позивачки про те, що вона не допускала порушень трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку, покладені на неї трудові обов'язки виконувала вчасно та сумлінно, тому вважала своє звільнення незаконним, а мотивував свій висновок лише пропуском строків, передбачених ст.233 КЗпП України.

Під апеляційного розгляду справи було встановлено, що позивач перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи на посаді бухгалтера - касира автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2», що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до запису №50 в Трудовій книжці позивачку, ОСОБА_3 звільнено з займаної посади на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу №25 від 18.08.2015 року.

Із змісту наказу голови правління Автомобільно-гаражного кооперативу «Чародей-2» ОСОБА_4 №25 від 18.08.2015 року про звільнення ОСОБА_3 за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку вбачається, що підставою для звільнення зазначено накази №21 від 27.07.2015 року, наказ №22 від 31.07.2015 року, наказ №23 від 06.08.2015 року.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за пунктом 3 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Наказом №21 від 27.07.2015 року на ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за невиконання вимог голови правління про надання трудової книжки, оскільки в кооперативі знаходився лише вкладиш до трудової книжки.

Однак на думку колегії суддів таке дисциплінарне стягнення накладено головою правління після спливу одного місяця з дня його виявлення, оскільки про відсутність трудової книжки позивача стало відомо новому керівнику гаражного кооперативу під час приймання документів, згідно акту від 27.02.2015 року, наказ про дисциплінарне стягнення оголошено 27.07.2015 року. Отже, оскільки дисциплінарне стягнення за наказом №21 від 27.07.2015 року накладено з порушенням вимог ст.148 КЗпП України щодо строків накладення дисциплінарних стягнень, то такий наказ підлягає скасуванню як незаконний.

Наказом №22 від 31.07.2015 року ОСОБА_3М за неодноразові порушення трудової дисципліни, які виразилися у запізненнях на роботу, відсутності на робочого місці, оголошено догану. Підставою для винесення догани в наказі зазначено доповідні від 07.07.2015 року, від 11.07.2015 року, 15.07.2015 року, 29.07.2015 року та від 31.07.2015 року, в яких зафіксовані запізнення позивача на роботу та залишення робочого місця.

Як вбачається із доповідної записки ОСОБА_5 07.07.2015 року на його чергуванні бухгалтер - касир ОСОБА_3 прийшла на роботу з запізненням на 15 хв.(а.с.147)

Із доповідної записки охоронника ОСОБА_5 від 11.07.2015 року слідує, що 11. 07. 2015 року бухгалтер ОСОБА_3 прийшла на роботу в 10 год.20 хв., а пішла з роботи 15 год.15 хв. (а.с.148)

Відповідно до акту, складеного охоронником кооперативу ОСОБА_6 та головою правління ОСОБА_4 15.07.2015 року ОСОБА_3 прийшла на роботу з запізненням на 17 хв. (а.с.149)

Відповідно до доповідної записки ОСОБА_5 охоронника кооперативу під час його чергування ОСОБА_3 31.07.2015 року пішла з роботи в 18 год.10 хв. (а.с.153)

Відповідно до графіку роботи працівників автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2» на 2015 рік встановлений режим роботи, зокрема, для бухгалтера - касира ОСОБА_3 з 10.00 години до 18 год.30 хв. (а.с.163)

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка пояснила, що відповідно до трудових обов'язків їй необхідно було відвідувати органи Пенсійного фонду, податкову, звертає увагу на те, що протягом попередньої роботи з 2012 року жодних зауважень до її роботи не було, однак відповідачем при накладенні на неї дисциплінарного стягнення зазначених обставин не було враховано.

Із наявних в матеріалах справи доказів, а саме супровідного листа №37, довідки комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Карабелеша вбачається, що ОСОБА_3 зверталася з викликом до лікарні та була доставлена до медичного закладу каретою швидкої допомоги 11.07. 2015 року о 12 год.10 хв. з медичним діагнозом (а.с.33,34)

Крім того, як вбачається із наявних в матеріалах справи медичних документів ОСОБА_3 зверталася за медичною допомогою 18.08.2015 року, 19.08.2015 року, перебувала на амбулаторному лікуванні у період з 20.08.2015 року по 22.08.2015 рік (а.с.33-37)

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при накладенні дисциплінарного стягнення за наказом № 22 від 31.07.2015 року головою правління автомобільно-гаражного кооперативу не були дотримані вимоги ст.149 КЗпП України, а саме при прийнятті рішення про накладення дисциплінарного стягнення не враховані ступінь тяжкості вчиненого проступку, оскільки запізнення на роботу та залишення робочого місця мали місце від 10-17 хв., а щодо відсутності позивачки на робочому місці 11.07.2015 року не було враховано, що в даний час вона перебувала в медичному закладі, що підтверджено належними та допустимими доказами. Отже вказаний наказ не можна визнати законним, а тому він підлягає скасуванню .

Наказом № 23 від 06.08.2015 року ОСОБА_3 за порушення трудової дисципліни, що виразилось в неналежному веденні обліку табеля робочого часу, оголошено догану. Підставою в наказі зазначено табель обліку робочого часу за лютий - червень 2015 року.

Враховуючи, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначені табелі обліку робочого часу за період з лютого по червень 2015 року, та які в кінці кожного місяця затверджувалися головою правління кооперативу, що свідчить про його обізнаність наявних в них недоліків в час їх затвердження, однак голова правління кооперативу кваліфікував дії позивачки як порушення трудової дисципліни лише 06.08.2015 року, тобто після спливу місячного строку, встановленого законом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач при оголошені догани позивачці 06.08.2015 року порушив встановлений ст.148 КЗпП України місячний строк для застосування до працівника дисциплінарного стягнення.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки відсутнє систематичне невиконання позивачкою трудових обов'язків, підстав для її звільнення за ч.3 ст.40 КЗпП України у відповідача не було, а тому наказ № 25 від 18.08.2015 року є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення відповідачем наказу №15 від 29.05.2015 року про внесення змін в істотні умови праці позивача, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціалісністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже із змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Із змісту наказу №15 від 29.05.2015 року вбачається, що з 01.08.2015 року вносяться зміни щодо норми робочого часу бухалтера - касира з 1 ставки до 0.5 ставки та вносяться зміни до графіку її роботи. Підставою зазначено рішення правління кооперативу від 26.05.2015 року.

Однак, протокол №6-15 від 26.05.2015 року засідання правління автомобільно - гаражного кооперативу "Чародей-2" не містить посилань на зміни в організації праці кооперативу, та обставин за яких вони викликані.

Відповідно до п.5.9 Статуту Автомобільно - гаражного кооперативу "Чародей-2" всі протоколи, рішення правління кооперативу і висновки ревізійної комісії затверджуються на загальних зборах кооперативу.

В порушення зазначених вимог протокол №6-15 від 26.05.2015 року засідання правління автомобільно - гаражного кооперативу "Чародей-2" не затверджений на загальних зборах кооперативу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, що зміна істотних умов праці бухгалтера кооперативу проведена у зв'язку із змінами в організації праці кооперативу та у спосіб, передбачений законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач була ознайомлена 29.05.2015 року з наказом №15 від 29.05.2015 року, від підпису відмовилась, про що було складено акт від 29.05.2015 року про ознайомлення позивача із змістом наказу, до суду з позовом про оскарження вказаного наказу звернулася лише 21.09.2015 року, тобто з пропуском тримісячного строку встановленого законом для вирішення трудового спору, клопотання про поновлення пропущених строків не заявляла.

Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні позовних вимог про скасування наказу №15 від 29.05.2015 року слід відмовити у зв'язку з пропуском строку, встановленого ст.233 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Оскільки заява ОСОБА_3 розглядалася більше одного року не з її вини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, розрахований позивачкою - з 19.08.2015 року по 31.08.2018 року.

Розрахунок середнього заробітку підлягає проведенню відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100 ( з наступними змінами) Порядку обчислення середньої заробітної плати, яким передбачено, що середньомісячна заробітна плата у випадку її збереження за працівником обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана виплата. При цьому обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного(погодинного) заробітку на число робочих днів (годин). Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно розрахунку позивачки, зміст якого не спростований відповідачем належними та допустими доказами, середньоденна заробітна плата позивачки становить 58,55 грн, виходячи з того, що її заробітна плата за червень 2015 року становить 1326,40 коп., за липень 2015 року - 1250,00 грн :44 (кількість робочих днів за два повних відпрацьованих позивачем місяці).

Кількість робочих днів, які підлягають оплаті за час вимушеного прогулу, становить 760 і таким чином сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивачки складає 44498.00 грн. Зазначена сума визначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця і працівника.

Встановивши факт порушення відповідачем трудових прав позивачки, шляхом незаконного звільнення, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги про відшкодування їй моральної шкоди є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки після незаконного звільнення позивач вимушена була додатково докладати зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи: характер порушення прав позивачки, тяжкість та істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_3 слід стягнути 1 000.00 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню відповідно до статті 430 ЦПК України.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги у зв'язку з чим вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2018 року скасувати і постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати накази Голови правління Автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2» № 25 від 18.08.2015 року, наказ № 21 від 27.07.2015 року, наказ № 22 від 31.07.2015 року, наказ № 23 від 06.08.2015 року.

Поновити ОСОБА_3 на посаді бухгалтера Автомобільно - гаражного кооперативу «Чародей-2» з 18 серпня 2015 року.

Стягнути з Автомобільно-гаражного кооперативу «Чародей-2» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 44 498,00 грн та 1000,00 грн моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Судове рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 допустити до негайного виконання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Пузанова

Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 року

Головуючий Л.В. Базіль