Житомирський апеляційний суд
Справа №292/173/19 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С.
Категорія 74 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши у м. Житомирі

цивільну справу №292/173/19 за заявою заступника керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області про визнання спадщини відумерлою

за апеляційною скаргою заступника керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області

на ухвалу судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року, яка постановлена суддею Рябенькою Т.С. у смт Пулини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року заступник керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_1, яка складається із земельної ділянки загальною площею 2,7951 га вартістю 63 541,20 грн., що належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 02 вересня 2004 року і розташована на території Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області та передати право на вказану земельну ділянку територіальній громаді Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області. Заяву обґрунтовував тим, що на території селищної ради знаходиться майно, яке залишилося без власника та яке не передане до комунальної власності територіальної громади. Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_1, після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 2,7951 га із кадастровим номером НОМЕР_1. Зазначав, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 Окрім неї в будинку ніхто не проживав та зареєстрований не був. Заповіт виконавчим комітетом Кошелівської сільської ради за місцем проживання померлої не посвідчувався та спадщину після її смерті ніхто не приймав. Зволікання у зверненні Пулинською селищною радою до суду про визнання спадщини відумерлою позбавляє як український народ загалом, так і територіальну громаду с. Кошелівка Пулинського району Житомирської області правомочностей власника землі у тому обсязі, який їй дозволяє статус землі як комунальної власності. При цьому, місцевий бюджет недоотримує кошти за її використання, що є порушенням інтересів держави. За таких обставин, визнання земельної ділянки відумерлою та передача її територіальній громаді є задоволенням суспільної потреби у оформленні правового статусу земельної ділянки та можливість нею розпоряджатися на власний розсуд, а також захистом права власності на землю українського народу.

Ухвалою судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року заяву визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою судді суду першої інстанції заступник керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що зволікання у зверненні Пулинською селищною радою до суду про визнання спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_1, відумерлою позбавляє як український народ загалом (стаття 13 Конституції України), так і територіальну громаду с. Кошелівка Пулинського району Житомирської області правомочностей власника землі в тому обсязі, який їй дозволяє статус землі комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, нездійснення захисту інтересів держави у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області, оскільки остання усвідомлює порушення своїх інтересів, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Так, з наявного у матеріалах справи листа селищної ради від 18 лютого 2019 року убачається, що Пулинській селищній раді достеменно відомо про порушення своїх прав, але заходів, спрямованих на визнання вказаної спадщини відумерлою та передачі даного майна у комунальну власність, останньою не вжито. З огляду на викладене, в пасивній поведінці Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області, як суб'єкта владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, беззаперечно вбачається бездіяльність, неналежне здійснення захисту інтересів держави у цій сфері, а відтак звернення прокуратури із зазначено заявою до суду відповідає вимогам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і підстави для представництва інтересів держави у повній мірі підтверджено.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи установлено, шо з метою захисту інтересів держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області заступник керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року заяву прокурора залишено без руху з підстав невідповідності її вимогам ст.ст.175,177,335 ЦПК України. Окрім того, зобов'язано сплатити судовий збір.

На виконання вищевказаної ухвали 22 лютого 2019 року заступником керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області було подано до суду виправлений примірник заяви, але ухвалою судді від 26 лютого 2019 року її повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву заступника керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області, суддя суду першої інстанції виходив із того, що подана заява не містила обґрунтування щодо здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, а саме Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області, нездійснення або неналежним чином здійснення суб'єктом, в інтересах якого прокурор звернувся, захисту своїх інтересів та підстав неможливості самостійного здійснення своїх прав. Крім того, заявником не були усунуті всі недоліки заяви відповідно до вимог ст.ст.175,177,335 ЦПК України та не сплачено судовий збір.

Висновок суду першої інстанції є помилковим і необґрунтованим з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 4 ч.4 ст.185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадку та у порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

За таких обставин, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Із матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2019 року на виконання вимог ухвали судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року, заступником керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області подано заяву у новій редакції, у якій останнім було обґрунтовано необхідність звернення до суду для захисту порушених інтересів держави. Зокрема у заяві зазначено, що з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 вже минуло понад 5 років, але в порушення вимог ст.1277 ЦК України, яка покладає обов'язок на орган місцевого самоврядування, а в даному випадку - це обов'язок Пулинської селищної ради Пулинського району, після спливу одного року з часу відкриття спадщини у разі відсутності спадкоємців за законом і за заповітом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, звернутись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Пулинська селищна рада до суду із такою заявою не зверталась, чим порушується право територіальної громади села Кошелівка Пулинського району на володіння та розпорядження землею. Зволікання з визнанням спадщини відумерлою та набуттям права комунальної власності на спірне майно позбавляє як український народ загалом (стаття 13 Конституції України), так і територіальну громаду с. Кошелівка Пулинського району Житомирської області правомочностей власника землі в тому обсязі, який їй дозволяє статус землі комунальної власності. Наведене вказує на необхідність прокурорського втручання з метою захисту інтересів держави в особі Пулинської селищної ради, які випливають з установленого ст.1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо переходу майна, яке становить відумерлу спадщину, у власність територіальної громади. Звернення не порушує принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

В обґрунтування поданої заяви прокурором було також надано докази на підтвердження вказаних вище обставин.

Із копії актового запису про смерть №4 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_1 (а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 2,7951 га із кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться на території Кошелівської сільської ради Пулинського району Житомирської області та належала останній на праві приватної власності, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 02 вересня 2004 року та інформація відділу у Пулинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №32-6-0.35-3/117-19 від 18 січня 2019 року (а.с.19, 23).

Зі змісту довідки від 17 січня 2019 року за №10, виданої Кошелівським старостинським округом №3 Пулинської селищної ради Пулинського району вбачається, що на день смерті ОСОБА_1 проживала і була зареєстрована в господарстві за адресою по АДРЕСА_1 одна (а.с. 17).

У зв'язку із невжиттям уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходів, спрямованих на усунення порушень чинного законодавства та захисту інтересів держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області заступник керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не лише в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність, але висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення, і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, на думку колегії суддів, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом (заявою). Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

За таких обставин, із урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, що залишилось поза увагою суду.

Крім того, звернення до суду з даною заявою в інтересах держави в особі Пулинської селищної ради прокурором також було обґрунтовано наступним.

При зверненні до суду прокурором зазначено, що орган, який уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Пулинська селищна рада Пулинського району Житомирської області, зволікає зі здійсненням захисту інтересів держави.

Тлумачення ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У справі, що переглядається, приводом для звернення прокурора із заявою до суду стала бездіяльність Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області щодо подання до суду заяви про визнання спадщини відумерою понад 5 років з моменту її відкриття.

Заступник керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури у поданій заяві обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави в суді саме у даних спірних правовідносинах, навів докази порушення інтересів держави та невжиття уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходів, спрямованих на усунення порушень чинного законодавства та захисту інтересів держави. У зв'язку з цим, прокурор вважав необхідним звернутися до суду із заявою в інтересах держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області.

Матеріалами справи установлено, що Новоград-Волинська місцева прокуратура повідомляла Пулинську селищну раду про намір звернутись за захистом інтересів держави. Так, отримавши повідомлення прокурора про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави, даний орган не тільки не заперечив проти цього, а й просив представляти його інтереси в суді з приводу вказаних правовідносин (а.с. 20-21).

Отже, у заяві прокурором визначено орган, який уповноважений державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах та підтверджено нездійснення цим органом захисту інтересів держави, що, в свою чергу, відповідно до ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» відноситься до «виключних випадків», які передбачають повноваження прокурора на здійснення представництва інтересів держави в суді.

Проте, судом вказані обставини були залишені без належної уваги і, як наслідок, зроблено передчасний висновок про відсутність підстав для подання заяви прокурором в інтересах держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області.

Положеннями частини 2 ст. 133 ЦПК України зазначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 15-1 частини 5 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України передбачено, що органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

З матеріалів справи вбачається, що Новоград-Волинська місцева прокуратура звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою саме в інтересах органу місцевого самоврядування, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах - Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області, яка відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання вказаної заяви.

Оскільки прокуратура здійснює представництво органу місцевого самоврядування в суді відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому при подання заяви про визнання спадщини відумерлою звільняється від оплати судового збору.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.185 ЦПК України, внаслідок чого постановлено помилкову ухвалу, яка відповідно до вимог ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області задовольнити.

Ухвалу судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року скасувати та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 квітня 2019 року.