Справа № 464/3313/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/2126/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Рудакова І.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

у травні 2017 року позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до відповідача Фонду гарантування вкладу фізичних осіб, у якому просила стягнути з будь-яких рахунків відповідача грошові кошти у розмірі 198 400 грн. 00 коп. та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову покликалася на те, що 05.02.2016 року відкрила поточний рахунок у банку ПАТ «Фідобанк». 18.05.2017 на рахунок було внесено кошти у розмірі 198 400, 00 грн., що підтверджено квитанцією. 20.05.2017 року було запроваджено тимчасову адміністрацію у банку. 06.06.2017 у банку нею отримано виписку по рахунку, в якій відсутня інформація про операцію від 18.05.2017 року. Позивач звернулася із запитом до відповідача з проханням забезпечити відображення залишку коштів на поточному рахунку, що належить позивачу із врахуванням внесеної суми. Однак, отримала відповідь, що банк у односторонньому порядку анулював платіжне доручення на спірну суму, оскільки така була виявлена як навантаження для відповідача. У відповідності до Закону України «Про захист прав споживача», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» просила позов задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 ЦПК України.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року оскаржила позивач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без достатнього, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, а мотиви прийняття такого рішення незрозумілі. Звертає увагу на те, що надання документа, в якому її операція знаходиться в переліку анульованих, свідчить про те, що така операція проводилася у відділенні банку та грошові кошти вносилися в касу банку. Зазначає, що внесення коштів на рахунок є дією, яка не може бути скасована, оскільки вже відбулася, та у разі якщо банк виявив певні недоліки квитанції або порушення процедури здійснення операції, він повинен зафіксувати таку операцію іншим чином і видати платіжний документ без недоліків. Стверджує, що як в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і в Положенні про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами відсутнє таке слово, як «навантаження», взагалі. Тому вважає, що застосовувати це поняття в даних правовідносинах не є правильно. Зазначає, що Фонд і ПАТ «Фідобанк» не надали жодної інформації щодо того, яким чином була здійснена перевірка, а також не вказали підстави визнання вищевказаної операції нікчемною. Зазначає, що вони не пояснили сутність «навантаження» на Фонд та нетиповість операції, про яку йдеться у відповіді уповноваженої особи. Посилається на те, що в ч. 3 ст. 38 Закону міститься вичерпний перелік підстав визнання відповідних правочинів нікчемними і вказівка на те, що операція поповнення власного рахунку вкладником в банку може визнаватися нікчемною в цьому переліку відсутня. Стверджує, що в оскаржуваному рішенні суд, посилаючись на ст. 20 Закону вказав, що законом встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду. Однак, як в Законі, так і в Положенні про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами відсутні будь-які вказівки про мораторій або про заборону стягнення з Фонду грошових коштів за судовим рішенням.

Посилається також і на те, що суд у своєму рішенні зазначив, що нею був обраний неправильний спосіб захисту своїх цивільних прав та стверджує, що суд ніяким чином не аргументував свою позицію та не пояснив, в чому саме обраний нею спосіб захисту є неправильним. Звертає увагу на те, що порушення права відповідачем полягає в невиплаті банком її коштів, які були внесені нею на її рахунок в ПАТ «Фідобанк» та способом захисту є стягнення коштів, а саме примусове виконання обов'язку в натурі.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

30.11.2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» Коваленко О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що доводи такої є необґрунтованими. Стверджують, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню. Посилається на те, що висновок суду про внесення на банківський рахунок коштів у сумі 198400 грн. не підтверджений жодним доказом та спростовується наданими ПАТ «Фідобанк» випискою по рахунку каси та копіями касових документів. Зазначає, що анулювання операції свідчить про те, що вона була здійснена з порушенням вимог закону та мала ознаки фіктивної операції, оскільки готівкові кошти не вносились. Стверджує, що в позовній заяві та апеляційній скарзі відсутні будь-які обґрунтування та докази того, що позивач набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року без змін.

07.12.2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що станом на момент введення тимчасової адміністрації у банку (20.05.2016 року) на рахунку позивача кошти в сумі 198400 грн. не перебували. У переданому уповноваженою особою Переліку вкладників інформація про спірну суму позивача відсутня, у зв'язку з чим такі дані про позивача не могли бути враховані при складанні та затвердженні Загального реєстру Фондом гарантування. Зазначає, що Фонд гарантування не мав законних підстав перераховувати будь-яку суму відшкодування коштів позивачу. Посилається також на те, що даний спір стосується владної функції Фонду щодо визначення осіб, які мають право на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду та визначення розміру гарантованої суми відшкодування, є публічно-правовим, а тому не підсудний цивільний юрисдикції. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справи розглядаються судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою про призначення справи до розгляду в апеляційному суді від 30 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, без їх виклику.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом направлення повідомлень про місце, дату і час розгляд справи та оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності. Справа розглядається з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду апеляційної скарги буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого порушеного права та позивачем не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується не в повній мірі у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, 05 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» ОСОБА_2 відкрило банківський (поточний) рахунок № НОМЕР_1, згідно із заявою про відкриття банківського (поточного) рахунку № 20280700 (а.с. 3).

18 травня 2016 року на відкритий банківський рахунок ОСОБА_2 надійшли грошові кошти у сумі 198 400, 00 грн., що підтверджено квитанцією № 383660216 від 18.05.2016 р. (а.с. 4).

Згідно з рішенням правління НБУ № 8 від 20.05.2016 року, прийнято рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 783, яким ПУАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію в особі Уповноваженої особи ФГВФО Коноваленко О.В. Дана обставина сторонами не оспорювалась.

На даний час триває процедура ліквідації вказаного банку, що підтверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 липня 2018 року № 1836 (а.с. 173).

У зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації у банку, 24 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась із листом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Коваленка О.В. щодо внесення її в перелік вкладників, вклади яких підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду коштів у сумі 198 809, 06 грн. або здійснення виплати вказаної суми (а.с. 7).

З відповіді відповідача від 02.08.2016 року № 2-3-2-2/216-ЛК-ОГ вбачається, що 18 травня 2016 року банком операції по рахунку ОСОБА_2 та платіжні доручення на зарахування грошових коштів на її рахунок у сумі 198 400, 00 грн. були анульовані, у зв'язку із тим, що така операція проведена 18.05.2016 та була виявлена як навантаження на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 9).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши обставини справи, не врахував, що правовідносини, які виникли між сторонами мають публічно-правовий характер, а відтак даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір

Публічно-правовим спором згідно абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В пункті 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, юридичною особою публічного права.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною другою статті 26 Закону передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов'язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства (зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі 727/8505/15-ц).

В даній справі позивач просила стягнути з Фонду кошти у межах встановленого законом граничного розміру відшкодування за вкладом. Загальна сума відшкодування, яку позивач просила стягнути становила 198 400, 00 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що дана справа повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За приписами ст. ст. 374 ч. 1 п. 4, 377 ч. ч. 1, 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково, з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції при розгляді даної справи порушено правила юрисдикції, апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року - до скасування із закриттям провадження у справі.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Керуючись ст. ст. 255 ч. 1 п. 1, 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч. 1 п. 4 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про стягнення грошових коштів - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.