Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 760/18214/14-ц

провадження № 61-27221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «КБ «Хрещатик» мотивована тим, що 22 липня 2010 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 4 400 000 грн зі сплатою 19 % річних строком до 30 червня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 03 серпня 2010 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

Вказувало, що позичальник належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 4 787 087,23 грн, яка складається з: 3 285 000 грн - строкова заборгованість за кредитом, 932 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом за період з березня до липня 2014 року; 420 602,60 грн - прострочена заборгованість за відсотками за період з березня до червня 2014 року, 68 049,67 грн - заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками за липень 2014 року, 61 251,51 грн - пеня за прострочення сплати кредиту з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ)за кожен день прострочки; 20 183,45 грн - пеня за прострочення сплати відсотків із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

На підставі викладеного ПАТ «КБ «Хрещатик» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 787 087,23 грн.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Хрещатик», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що він договір поруки не укладав та не підписував. Вказував, що порука припинилася відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, оскільки між банком і позичальником без згоди поручителя було укладено додаткову угоду до кредитного договору, у зв`язку з чим збільшився обсяг його відповідальності.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір поруки від 03 серпня 2010 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада

2015 року позов ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2010 року у розмірі 4 746 369,75 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «КБ «Хрещатик»відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушила умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає до стягнення солідарно з відповідачів.

Відповідно до висновку експертизи підпис у договорі поруки від імені поручителя виконано саме ОСОБА_2 .

У матеріалах справи відсутні докази, що змінилося основне зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що внесення змін до кредитного договору сприяло зменшенню суми заборгованості й таким чином, зменшення обсягу відповідальності поручителя. Так, згідно даних долученого до справи позивачем розрахунку заборгованості по пені та відсотках, у випадку невнесення змін до договору, розмір заборгованості по вказаних платежах станом на 30 червня 2015 року склав би 5 380 231,66 грн, що на 897 095,32 грн більше відповідних нарахувань на підставі пункту 4.3 кредитного договору в новій редакції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року скасовано в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що додатковою угодою, укладеною без згоди поручителя, були визначені конкретні строки повернення кредитних коштів, відмінні від строків, передбачених кредитними договорами, що надало право кредитору застосувати збільшену процентну ставку за користування кредитом та нарахувати пеню, й відповідно належним чином не встановив дійсних прав і обов`язків сторін, які випливають із кредитного договору та договору поруки. При цьому апеляційний суд належним чином не перевірив доводів ОСОБА_2 про те, що збільшення обов`язку позичальника сплачувати збільшені щомісячні платежі, які він не мав можливості сплачувати, потягло за собою прострочення виконання кредитного договору, що у свою чергу стало підставою для банку для застосування положення частини другої статті 1050 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» за кредитним договором від 22 липня 2010 року у розмірі 4 746 369,75 грн та судового збору у розмірі 1 827 грн скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 019,40 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 8 268 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що внесення змін до кредитного договору про зміну зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя, а саме: зміна графіка погашення кредиту, призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, тому порука є такою, що припинена.

Додатковою угодою, укладеною без згоди поручителя, були визначені конкретні строки повернення кредитних коштів, відмінні від строків передбачених кредитним договором, що надало право кредитору застосувати збільшену процентну ставку за користування кредитом та нарахувати пеню.

Збільшення обов`язку позичальника сплачувати збільшені щомісячні платежі, які він не мав можливості сплачувати, потягло зa собою прострочення виконання кредитного договору, що у свою чергу стало підставою для банку для застосування положення частини другої статті 1050 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І. І., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справа переглядається в касаційному порядку в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції у повному обсязі та правильно дослідив зібрані у справі докази, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а також дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості, зокрема, з поручителя.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що внаслідок укладення додаткової угоди до кредитного договору збільшився обсяг відповідальності поручителя, що є підставою для визнання поруки припиненою.

Зміни основного зобов`язання за кредитним договором не відбулось, сума кредиту (4 400 000) не збільшилась, відсоткова ставка (19 % річних) та строк повернення кредиту (30 червня 2015 року) не змінилися та залишилися такими, якими були на час укладення кредитного договору.

Після укладення договору від 31 грудня 2013 року до кредитного договору розмір заборгованості зі сплати відсотків та пені зменшився на 897 095,32 грн, отже розмір відповідальності позичальника зменшився, а не збільшився.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 серпня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 липня 2010 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 4 400 000 грн зі сплатою 19 % річних строком до 30 червня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 03 серпня 2010 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_6 зобов`язань за кредитним договором.

Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником у повному обсязі, здійснивши видачу кредитних коштів у розмірі 4 400 000 грн, що підтверджується заявами на видачу готівки від 10 серпня 2010 року, від 30 серпня 2010 року, від 31 серпня 2010 року та не заперечувалося останньою.

У зв`язку з простроченням позичальником сплати відсотків та тіла кредиту за кредитним договором, 31 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до кредитного договору, а саме, пункт 4.3 кредитного договору викладено в наступній редакції: «відсотки за користування кредитом нараховуються кредитором щомісячно, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості, за фактичний термін користування кредитом з урахуванням суми заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році. Позичальник сплачує відсотки відповідно до наступного графіку:

- нараховані відсотки з жовтня 2013 року до листопада 2013 року у розмірі 133 866,19 грн сплачуються з січня 2014 року по 1 000 грн;

- залишок нарахованих та несплачених відсотків за жовтень, листопад 2013 року та відсотки які будуть нараховані за період з грудня 2013 року до січня 2014 року сплачуються не пізніше 03 березня 2014 року;

- з лютого 2014 року нараховані відсотки сплачуються не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків на рахунок, відкритий в Київському регіональному відділенні або інші рахунки, відкриті банком для обліку прострочених відсотків».

Пункт 4.4 кредитного договору викладено у наступній редакції: «Погашення залишку кредиту у розмірі 4 217 000 грн здійснюється позичальником на рахунок, відкритий в Київському регіональному відділенні, відповідно до наступного графіку:

- до 03 березня 2014 року сплатити кредит у розмірі 732 000 грн;

- з квітня 2014 року до грудня 2014 року сплачувати кредит щомісяця по 50 000 грн;

- з січня 2015 року до травня 2015 року сплачувати кредит щомісяця по 505 800 грн та останній платіж сплатити не пізніше 30 червня 2015 року у розмірі 506 000 грн».

Суди також встановили, що направлена банком вимога від 25 березня 2014 року про погашення відповідачами заборгованості за кредитним договором залишена без виконання.

Встановлено, що у погоджені сторонами строки ОСОБА_7 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, тому у неї станом на 12 серпня 2014 року утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 4 787 087,23 грн, яка складається з: 3 285 000 грн - строкова заборгованість за кредитом, 932 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом за період з березня до липня 2014 року, 420 602,60 грн - прострочена заборгованість зі сплати відсотків за період з березня до червня 2014 року, 68 049,67 грн - заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за липень 2014 року, 61 251,51 грн - пеня за прострочення сплати кредиту з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки; 20 183,45 грн - пеня за прострочення сплати відсотків з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Відповідно до висновку судової експертизи від 06 серпня 2015 року підпис від імені ОСОБА_2 у графах «Поручитель:» на лицевій та зворотній сторонах договору поруки від 03 серпня 2010 року виконано ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною другою цієї статті передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні.

Згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно встановлено, що істотної зміни умов кредитного договору не відбулось, зокрема, сума кредиту (4 400 000 грн) не збільшилась, відсоткова ставка (19 % річних) та строк повернення кредиту (30 червня 2015 року) не змінилися та залишилися такими, якими були на час укладення кредитного договору та договору поруки від 03 серпня 2010 року.

Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Сторони погодили строк виконання зобов`язання (строк дії договору) до 30 червня 2015 року.

Відповідач умови договору не виконувала.

Разом з тим, звернувшись до суду з цим позовом 26 серпня 2014 року банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Після зміни строку виконання зобов`язання (26 серпня 2014 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати платежів, не мали правового значення, позичальник та поручитель були зобов`язані повернути кредит у повному обсязі, а усі наступні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Доводи поручителя, з якими погодився апеляційний суд, що з січня 2015 року до травня 2015 року було збільшено розмір щомісячного платежу до 505 800 грн, не заслуговують на увагу, оскільки банк змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись 26 серпня 2014 року до суду з цим позовом, тому обсяг відповідальності не збільшився.

Отже, викладений у додатковій угоді порядок сплати боргу, який утворився станом на 12 серпня 2014 року, не змінив умови договору кредиту та не збільшив розмір відповідальності поручителя.

Проте, апеляційний суд вказані норми та обставини справи залишив поза увагою, тому дійшов помилкового висновку, що порука припинилася внаслідок збільшення розміру щомісячних платежів з січня 2015 року.

Разом з тим, в період з квітня 2014 року до грудня 2014 року додатковою угодою зменшено розмір щомісячного платежу з 183 000 грн до 50 000 грн.

Крім того, поручителем не спростовано доводи кредитора, що внаслідок укладення додаткової угоди до кредитного договору зменшися розмір заборгованості зі сплати відсотків та пені з 5 380 213,66 грн до 4 483 111,34 грн. Додаткова угода від 31 грудня 2013 року укладалась з метою перенесення строкових відсотків та уникнення прострочення заборгованості.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання за договором забезпечення кредиту (поруки) не припинилося на підставі частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому, направленням вимоги від 25 березня 2014 року на адресу позичальника та поручителя банк не змінив строк виконання основного зобов`язання, оскільки у ній лише зазначено про повернення строкової заборгованості кредитору, невиконання якої буде мати наслідок звернення до суду з позовом про дострокове стягнення, що і було зроблено банком.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, тому дійшов помилкового висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 599 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі в частині вирішення позовних вимог кредитора до поручителя, а рішення апеляційного суду в цій частині - скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року скасувати, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 липня 2010 року у розмірі 4 746 369,75 грн та судового збору у розмірі 1 827 грн, залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська