_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5237/19
Провадження № 2-з/520/386/19
УХВАЛА

21.03.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі

судді Пучкової І.М.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова Олександра Ігорівна, відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова Олександра Ігорівна, відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання правочину недійсним,

Разом з позовною заявою, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано 20.11.2018 року на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі іпотечного договору від 09.08.2018 року, посилаючись на те, що ОСОБА_3 може розпорядитися майном, що є предметом позову, що в подальшому унеможливить виконання судового рішення.

Сторони у судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому, відповідно до вимог законодавства, це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявником не наведено належного обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити, що відповідачі здійснюють дії щодо домоволодіння та земельної ділянки, які є предметом позову.

За таких обставин, суд не має можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що зазначене у заяві про забезпечення позову, суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не у позбавленні (порушенні) прав інших осіб, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова Олександра Ігорівна, відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання правочину недійсним відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду шляхом подання її до Київського районного суду м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Пучкова І. М.