Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 759/5308/16-ц

провадження № 61-31309св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю., Журавель В. І., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»,

представники відповідача: Данильченко Олена Олександрівна , Кахраманов Рустам Нураятович , Стрельченко Ярослава Сергіївна , Андріїшина Наталія Петрівна ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А. від 05 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), який уточнила в ході розгляду справи та остаточно просила стягнути з відповідача 10 000,00 доларів США заборгованості за вкладом та 2 550,00 доларів США відсотків за вкладом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN1250, за умовами якого вона передала відповідачу 10 000,00 доларів США для розміщення на депозитному вкладі на строк 184 днів, до 10 жовтня 2013 року включно, з виплатою відсотків на суму вкладу за ставкою 8,5 % річних.

Посилаючись на те, що відсотки за цим договором банк виплатив їй востаннє у грудні 2013 року, а на її неодноразові звернення щодо повернення суми вкладу у повному обсязі та нарахованих відсотків відмовив з посиланням на тимчасову окупацію території Автономної Республіки Крим, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN1250 від 10 квітня 2013 року суму вкладу в розмірі 10 000,00 доларів США основного боргу та 2 550,00 доларів США відсотків за договором, а всього 12 550,00 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що факт внесення позивачем коштів підтверджується як договором банківського вкладу, так і платіжним дорученням від 10 квітня 2013 року, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, а тому наявні правові підстави для стягнення з банку суми вкладу та відсотків за договором у розмірі 8,5 % річних за період з 11 січня 2014 року по 11 квітня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ксерокопія договору №SAMDN1250 «Стандарт» від 10 квітня 2013 року та платіжного доручення № від 10 квітня 2013 року про внесення на рахунок банку суми 10 000,00 доларів США, подані позивачем як оригінали, не можуть слугувати належними та допустимими доказами, які б підтверджували внесення грошових коштів на рахунок банківської установи, наявності вкладу, факту пролонгації вказаного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 759/5308/16-ц з Святошинського районного суду м. Києва.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом невірно здійснено оцінку обставинам справи, оскільки на підтвердження позовних вимог нею надавався для огляду суду оригінал вказаного вище договору банківського вкладу, проте оскільки відповідно до його умов сторони погодили використання факсимільного відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відбитків печатки банку технічними друкованими пристроями, тому такий договір не повинен містити мокрого відтиску печатки банку і є оригіналом, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відзив до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 10 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим було укладено договір банківського вкладу №SAMDN1250 (вклад «Стандарт»), за умовами якого позивач передала відповідачу 10 000,00 доларів США для розміщення на депозитному вкладі на строк 184 днів, до 10 жовтня 2013 року включно, з виплатою відсотків на суму вкладу за ставкою 8,5 % річних.

Пунктом 3 договору визначено, що за закінченням кожного наступного місяця, що пройшли з моменту укладення договору, в перший робочий день після дати оформлення договору, після 15:00, нараховані відсотки по вкладу зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 4 договору, дія даного договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, які належить виплатити відповідно до умов договору.

Пунктом 5 договору передбачено, що якщо вкладник вимагає повернути частину вкладу, вклад повертається вкладнику одночасно із припиненням зобов`язань сторін.

Вказаний договір підписано за допомогою факсимільного відтворення підпису та відбиток печатки відтворено за допомогою технічних друкованих засобів, що узгоджується з умовами договору.

Також в матеріалах справи міститься копія платіжного доручення № від 10 квітня 2013 року про внесення 10 000 доларів США по договору вкладу SAMDN1250.

Судами установлено, що 25 лютого 2016 року та 05 квітня 2016 року позивач зверталася до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про розірвання договору №SAMDN1250 «Стандарт» від 10 квітня 2013 року та виплату коштів і відсотків за банківським вкладом, однак отримала відмову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність»визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За приписами статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 95 ЦК України передбачено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до пункту 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі АТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Аналіз норми статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Факт укладення вказаного договору депозиту та внесення в касу АТ КБ «Приватбанк» грошових сум у розмірі 10 000,00 доларів США підтверджується укладеним між сторонами договором від 10 квітня 2013 року та платіжним дорученням, яке видав відповідач про внесення 10 квітня 2013 року готівкових коштів в сумі 10 000,00 доларів США.

Оригінали вказаних документів досліджувались судом першої інстанції, їх копії завірені судом та долучені до матеріалів справи.

Договір банківського вкладу підписаний позивачем і містить факсимільний підпис голови банку.

При цьому умовами договору, укладеного між сторонами, передбачено, що при укладені договору банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними печатними улаштуваннями.

Таким чином позивачем надано належні докази на підтвердження укладеного між ним і банком договору та внесення коштів на депозит. Письмова форма договору банківського вкладу підтверджується договором банківського вкладу, а також документами про внесення коштів, в якому вказано найменування банку, який здійснив касову операцію, дати здійснення касової операції, підпис працівника банку, який прийняв готівку. Вказана форма прийняття коштів, яку надав позивач, визначена самим банком. Позивач не міг вплинути на видання іншої форми письмового документа, ніж яку видав банк.

Отже позивачем доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а тому, не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном.

З урахуванням наведеного, висновки апеляційного суду про те, що позивачем не доведено укладення між сторонами договору №SAMDN1250 «Стандарт» від 10 квітня 2013 року є помилковими, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення з банку 10 000,00 доларів США заборгованості за вкладом - залишенню в силі.

Разом з тим, з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру нарахованих процентів за договором банківського вкладу погодитись не можна, виходячи з наступного.

Умовами договору № SAMDN1250 визначено, що якщо вкладник вимагає розірвати договір, а шість місяців з дати його оформлення або продовження мінімального терміну ще не закінчився, то йому повертається сума вкладу. За неповні шість місяців відсотки виплачуються за ставкою вкладу "до вимоги" за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або з дати продовження мінімального терміну до дня розірвання договору. Якщо за ці неповні шість місяців він отримав відсотки, нараховані за повною ставкою, то зайво виплачені проценти вираховуються із суми вкладу. Якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а мінімальний термін вкладу вже був продовжений один або кілька разів, відсотки за кожні повні шість місяців виплачуються в повному об`ємі. Відсотки за останні шість місяців, які на момент розірвання договору ще не минули, нараховуються за умовами, описаними в пункті 12 цього договору.

Також умовами договору передбачено, що шість місяців - це мінімальний строк вкладу, по закінченню яких вклад автоматично подовжується ще на шість місяців, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти. Мінімальний строк вкладу продовжується на шість місяців без заявки вкладника.

При цьому відсотки за кожні шість місяців, на які продовжено мінімальний термін вкладу, нараховуються по процентній ставці для вкладів даного найменування та мінімального строку, що діє в банку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що з грудня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» припинено виплату їй процентів за договором депозиту і вона 25 лютого та 05 квітня 2016 року зверталася до банку із заявою про розірвання договору, на яку відповідач надав відповідь про відмову у поверненні коштів.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач звернулась до банку з вимогою про розірвання договору у лютому 2016 року, не врахував, що у такому випадку договір банківського вкладу не можна вважати продовженим ще на один строк.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

За таких обставин, задовольняючи позов про стягнення процентів за користування грошовим вкладом за період з 11 січня 2014 року по 11 квітня 2017 року виходячи з 8,5 % річних, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України і дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неповного виконання його умов, з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, не врахувавши, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ним.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, у якій Велика Палата погодилася із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16, та не знайшла підстав для відступу від них.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення.

Відповідно до підпункту третього частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення відсотків за вкладом та рішення апеляційного суду не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В частині вирішення позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за вкладом рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 411, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за вкладом у розмірі 10 000,00 доларів США скасувати та в цій частині залишити в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення відсотків за вкладом скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
С. Ю. Бурлаков
В. І. Журавель
В. М. Коротун