РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку загального позовного провадження №640/10084/18 (н/п 2/640/392/19) за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа : Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2018 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивачі просять усунути перешкоди в здійсненні права власності АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловою площею.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1993 р., та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2008 року, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності. У вказаній квартирі проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , а також у квартирі зареєстрований - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Відповідач ОСОБА_6 є сином ОСОБА_4 08.11.2011 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_6 .. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2013 року встановлено опіку над ОСОБА_6 . Його опікуном призначено ОСОБА_5 та визначено, що місцем проживання ОСОБА_6 є місце проживання його опікуна, а саме: АДРЕСА_3 . Після винесення вищевказаного рішення, відповідач ОСОБА_6 разом зі своїм опікуном залишив територію України і до теперішнього часу не повертався до місця своєї реєстрації. У квартирі не має його майна, особистий речей, спального місця, він не має ніякого зв`язку із квартирою, не він, ні його опікун не виявляли бажання повернутись до належної нам квартири, не становили питання про вселення до неї.

Відповідач не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин більш року, тому на думку позивачів, вважається таким що втратив право користування житлом.

Через зареєстрованого у належній позивачам квартирі відповідача, вони мають певні труднощі у здійсненні права власності, змушені сплачувати комунальні послуги, і за не проживаючого відповідача, що значно позначається на їх матеріальному стані. Поважних причин відсутності відповідача у житловому приміщенні не існує.

Враховуючи вищевикладене, позивачі звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх законних прав.

Ухвалою від 13.07.2018 р. відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суд від 14.12.2018 р. по справі проведено та закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

У судове засідання 14.05.2019 року позивачі не з`явились, до канцелярії суду 11.04.2019 року та 14.05.2019 року були подані заяви про розгляд справи без їх присутності, позовні вимоги підтримали.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та місце слухання справи були повідомлені через третю особу - Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківської області.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківської області в судове засідання не з`явилась, 14.05.2019 р. представник ОСОБА_8 подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила винести рішення відповідно до діючого законодавства, з урахуванням інформації, яка міститься в листі від 13.05.2019 р.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 на підставі: свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1993 р., реєстровий №0348 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2008 року, реєстровий №1-1761.

У квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 1953 р.н., позивач ОСОБА_2 , 1975 р . н., ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка ОСОБА_9 ), відповідач ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.11.2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було позбавлено батьківських прав відносно їхнього сина - ОСОБА_6

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2013 року встановлено опіку над ОСОБА_6 . Його опікуном призначено ОСОБА_5 (відповідач) та визначено, що місцем проживання ОСОБА_6 є місце проживання його опікуна, а саме: АДРЕСА_3 (а.с.23-24).

Той факт, що відповідач не проживає за місцем реєстрації підтверджується листом третьої особи - Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківської області від 13.05.2019 року, відповідно до якого постійне місце мешкання відповідача ОСОБА_6 з 2013 року, є: АДРЕСА_3 .

Крім того, зазначено, що на виконання ст.246 СКу України та відповідно до п.52 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, Службою у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в рамках здійснення контролю за умовами утримання, навчання, виховання дитини, ОСОБА_6 , над яким встановлено опіку, зроблено запит до Посольства України в Державі Ізраїль.

За наявною в ССД по Київському району інформацією, малолітній ОСОБА_6 разом з опікуном ОСОБА_5 мешкає в Державі Ізраїль АДРЕСА_5 , в трикімнатній арендованій квартирі, контракт аренди від 23.07.2018 року. Навчається, має грант від страхової організації на суму 1006 шекелей, користується пільгами, як дитина, позбавлена батьківського піклування.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно до ст.391ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла за законом.

Згідно з п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою; про визнання фізичної особи померлою.

Конституцією України, Конвенцією ООН «Про права дітей», Законами України «Про охорону дитинства», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також СК України закріплюються права малолітніх та неповнолітніх дітей щодо місця їх проживання.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 33 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за п. 2 ст. 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь - яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацію, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2013 року визначено, що місце постійного мешкання відповідача ОСОБА_6 є Держава АДРЕСА_3 . Факт постійного проживання відповідача за вищевказаною адресою не заперечує жодна зі сторін по справі, тому суд вважає цей факт безспірним.

Суду не було надано доказів зацікавленості відповідачем ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідачем ОСОБА_5 не було вжито заходів щодо реалізації прав ОСОБА_6 на проживання за місцем реєстрації. Тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_6 повністю втратив зв`язок з житловим приміщенням, у якому він зареєстрований.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", ст.13, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_8 ) у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_2 та визнати ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_8 .

Відповідачі:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, , місцезнаходження: м.Харків, вул..Чернишевська, б.55).

Повне судове рішення складено 20.05.2019 р.

Суддя Чередник В.Є.