СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19959/18

пр. № 2/759/2801/19

25 квітня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до УП ГУНП у Святошинському районі м. Києва, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути на користь позивача та зобов`язати державу Україну в особі державної казначейської служби України сплатити моральну шкоду у розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч гривень) 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у зв`язку із бездіяльністю та беззаконням при розслідуванні кримінального провадження №0010075 від 21.08.2013 СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві не встановлено розмір матеріальної шкоди яку завдано позивачу головою АГК «Екскаваторник» Коломійцем А.П. , матеріали досудового розслідування не направлено до суду, та здійснюються неефективно, необхідні слідчі дії до цього часу не виконані, заходів щодо швидкого, всебічного, об`єктивного, повного та неупередженого встановлення обставини вчинення кримінального правопорушення не вжито, чим не забезпечено право власності позивача на гаражний бокс НОМЕР_1 в АГК «Екскаваторник», таким чином позивачу нанесено моральну шкоду в результаті беззаконня та бездіяльності слідчого Святошинського УП ГУНП у м. Києві.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовні заяві, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач УП ГУНП у Святошинському районі м. Києва у судове засіданні не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 08.01.2019 до суду надійшов лист в якому зазначеного про те, що ухала суду від 11.12.2018 про відкриття провадження уважно розглянута, опрацьована та прийнята до уваги (а.с. 30).

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 21.01.2019 від неї надійшов відзив на позовну заяву в якому із позовними вимогами не погоджується з підстав того, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні (а.с. 31-34).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що у СВ Святошинське УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010075 від 21.08.2013 щодо перевищення влади та службових повноважень керівництвом АГК «Екскаваторник» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а.с. 6).

Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва від 30.12.2013, 17.04.2014, 13.04.2017, 06.08.2015, 26.01.2015 було скасовано постанови від 19.12.2013 та від 01.04.2015 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0010075 від 21.08.2013 та зобов`язано слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду поданих ним клопотань та надати відповідь на них (а.с. 7, 10, 14, 16, 18).

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування. Прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальна підстава для відповідальності за завдану моральну шкоду передбачена нормами ст. 1166 ЦК України відповідно до ч. 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої щкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним Діянням заподіювача та вини останнього.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Саме по собі задоволення ухвал слідчих суддів Святошинського районного суду м. Києва вище зазначених скарг позивача безспірно не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Слід зазначити, що главою 26 КПК України (ст.ст. 303-308) визначено спеціальний процесуальний порядок оскарження дій або бездіяльності слідчого під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого підлягають оскарженню під час досудового розслідування та ким такі рішення можуть бути оскаржені. За результатами розгляду скарг на бездіяльність слідчого, слідчим суддею поставляється ухвала.

Отже, таким порядком і скористався позивач як способом захисту своїх прав, які він вважав порушеними.

Статті 1173, 1174 ЦК України, на які посилається позивач, є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Проте, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення факт наявності рішення щодо бездіяльності, незаконності дій слідчих органів, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У свою чергу, позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час прийняття рішення суд, зокрема, вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Також необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 900000 грн 00 коп. не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі.

Щодо зобов`язання держави Україна в особі Казначейства сплатити моральну шкоду слід зазначити наступне.

Пунктом 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що суд може зобов`язати відповідача вчинити дії чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право тільки у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача.

Отже, підставою для застосування певного зобов`язання до сторони судового процесу є підтверджений у визначеному законодавством порядку факт порушення чи недотримання нею відповідних нормативних приписів, що змушує суд вжити належних заходів для припинення такого порушення та недопущення настання негативних наслідків.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 15.04.2015 №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, управляє наявними фінансовими ресурсами, що консолідуються на єдиному казначейському рахунку, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках.

Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України.

Оскільки, як випливає зі змісту позову Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст. 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Позивачем не надано належніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення його особистого права.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 26, 303 КПК України; ст.ст. 11166, 1173, 1174, 1176 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 417 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УП ГУНП у Святошинському районі м. Києва, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 25.04.2019.