ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/730/19 Справа № 204/6331/17 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Моторно-транспортне страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач посилався на те, що 15 жовтня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої з вини відповідача, встановленої постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року, було пошкоджено його автомобіль «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_3, чим йому було завдано матеріальних збитків на суму 188 079,33 грн., що підтверджується експертним висновком № 3610/16/16 від 31 жовтня 2016 року. Оскільки проведення ремонту автомобіля було економічно недоцільним, він погодився на визнання автомобіля фізично знищеним. Залишки його пошкодженого транспортного засобу були продані ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» через сервіс порталу AUTOonline за 105 000 гривень. Також, він отримав 22 листопада 2016 року від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», де був застрахований його автомобіль в порядку добровільного страхування, відшкодування у розмірі 38321,92 грн. з урахуванням зменшення страхового відшкодування на розмір франшизи у сумі 9 634,50 грн. Вказував, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене будь-яким договором, зокрема і договором страхування. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Вважає, що майнова шкода, завдана йому внаслідок цього ДТП, має бути стягнута з ОСОБА_1, як з особи, яка визнана винною у вчиненні ДТП, внаслідок якої його автомобіль було пошкоджено. До майнової шкоди позивач відносить: 44 757,41 грн., яка є різницею між розміром завданих збитків згідно висновку № 3610/16/16 експертного дослідження від 31 жовтня 2016 року та розміром виплат, які він отримав від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та отриманої суми внаслідок продажу залишків пошкодженого авто. До вказаної суми включено вартість франшизи у розмірі 9 634,50 грн.; 1 500 грн. - витрати на проведення експертного дослідження; 800 грн. -витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП; 850 грн. - витрати на транспортування його автомобіля з місця збереження авто після ДТП до гаражу; 255 грн., які були сплачені ПП «Автоклуб» за збереження його автомобіля після ДТП на автомайданчику. Разом матеріальна шкода, завдана йому внаслідок ДТП, яке сталось 15 жовтня 2016 року з вини відповідача, складає 48 162,41 грн., яку він просив стягнути з ОСОБА_1 Також позивач зазначив, що крім матеріальних збитків, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, якого він зазнав під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був час. До того ж, неповне відшкодування страховою компанією матеріального збитку, призвело до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Він витрачав час для поїздок в органи ДАІ, до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, звернення до авторемонтного сервісу для визначення вартості відновлювальних робіт, продажу залишків старого авто та пошук нового. Моральна шкода полягає у стражданнях внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він переніс стрес через пошкодження майна, яким він позбавлений можливості користуватися та повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призводить до порушення життєвого укладу. Крім того, він вимушений вирішувати питання щодо відновлення своїх порушених прав в судовому порядку, на що він витрачає свій час та що призводить до нервових та психологічних перенавантажень. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 14 500 грн. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір у розмірі 1 280 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 9840 грн. (т.1 а.с.(а.с.2-4, 81-85, 225, 226).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 44 757,41 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1 500,00 грн., витрати на транспортування транспортного засобу у розмірі 1 650,00 грн., витрати за зберігання авто на автомайдачнику у розмірі 255,00 грн., а також 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 280,00 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 894,67 грн. (т.1 а.с.240-250).

З таким рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача (т.1 а.с.254-256).

Позивач направив відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга - є безпідставною, а тому просив її залишити без задоволенні, а рішення суду від 27 квітня 2018 року - без змін. Вважає, що відповідач є особою яка має відповідати за його позовними вимогами, які є доведеними та підтвердженими належними й допустимими доказами (т.2 а.с.3-5).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2016 року о 12.18 год. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Ауді», д/н НОМЕР_2, рухалася по другорядній дорозі по вул. Чкалова з боку вул. Артема у напрямку вул. Сєрова в м. Дніпрі, де виїхавши на перехрестя з вул. Красною на головну дорогу, не надала переваги у русі та скоїла зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі вул. Красної з права наліво за напрямком її руху. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 16.11, д.з. 2.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, а також завдавши тілесні ушкодження ОСОБА_2 (а.с. 5-6).

Вказані обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року, яка набрала законної сили, та якою відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. (т.1 а.с.5, 6, 7).

Відповідно до положень ч. 6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль «Volkswagen Polo», номерний знак НОМЕР_3, на момент скоєння ДТП, 15 жовтня 2016 року, належав позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ( т.1 а.с. 194, 195).

Автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, був застрахований ОСОБА_2 у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 098448 від 06 листопада 2011 року (т.1 а.с. 66).

21 жовтня 2016 року судовим експертом ОСОБА_4, в присутності ОСОБА_2 був складений протокол огляду колісного транспортного засобу «Volkswagen Polo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, в якому було зафіксовано характер та об'єм пошкодження вказаного транспортного засобу. Зазначений протокол був підписаний судовим експертом ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши протокол огляду транспортного засобу без зауважень (т.1 а.с.20-25).

Згідно висновку експертного дослідження вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю КТЗ № 3610/16/16, складеного за заявою ОСОБА_2, судовим експертом ОСОБА_4 (свідоцтво Міністерства юстиції України НОМЕР_5 від 28.09.2001 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії), вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, пошкодженого в результаті ДТП, складає 188 079,33 грн. (т.1 а.с. 9-19).

На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 098448 від 06 листопада 2011 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 38 321,92 грн. з урахуванням зменшення страхового відшкодування на розмір франшизи, яка становила 9 634,50 грн., а залишки автомобіля позивача було продано 28 жовтня 2016 року за допомогою ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» через портал AUTOonline за 105 000 грн.

Факт виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 38321,92 грн. підтверджується листом начальника ВПВЗ ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 31 серпня 2017 року № 7416-31 (т.1 а.с. 193).

Факт продажу залишків пошкодженого автомобіля позивача «Volkswagen Polo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, за 105000 грн. підтверджується зобов'язуючою пропозицією інтернет-порталу портал AUTOonline, згідно якої з 11 пропозицій, які надійшли на торгах 28 жовтня 2016 року найвищою є пропозиція ОСОБА_3 та сума пропозиції склала 105 000 грн., а також розпискою ОСОБА_3 згідно якої встановлено, що позивач продав йому свій автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, за 105 000 грн. (т.1 а.с. 62, 196).

У зв'язку із недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, як з особи, винними діями якої йому завдано такої шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП, є сільскогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" (т.1 а.с.154, 155).

31 серпня 2016 року між СТОВ "Прогрес" та ПрАТ «Європейський Страховий Союз» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс № АК/0707526), строк дії якого з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року включно (т.1 а.с.138).

Забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного Полісу є автомобіль «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_2.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, зазначивши, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором добровільного страхування, стороною якого позивач не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає ОСОБА_2, як потерпілому, право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова позивача від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні, однак, з такими висновками суду погодитися не можливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою. для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором добровільного страхування.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 51 ЦПК України, залучити до участі у справі у якості відповідача страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач просив суд стягнути у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у сумі 48 162,41 грн. з ОСОБА_1 як до завдавача шкоди.

До страхової компанії - ПрАТ «Європейський Страховий Союз», з якою 31 серпня 2016 року власником автомобіля «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_2 - СТОВ "Прогрес" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс №АК/0707526), позивачем позовних вимог не заявлялося.

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача, відповідача до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з вимогою про виплату страхового відшкодування, наявності відмови вказаної страхової компанії у виплаті страхового відшкодування.

Оскільки на час скоєння ДТП, 15 жовтня 2016 року, договір страхування діяв, ОСОБА_1 не є особою яка має відповідати за позовними вимогами ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити та слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 1000 грн.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. .

Розглядаючи по суті вимоги заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано посилався на те, що ОСОБА_2 внаслідок винних дій ОСОБА_1 зазнав психологічних страждань та моральних переживань, та з урахуванням розумності та співмірності дійшов висновку про часткове задоволення вказаних вимог, оцінивши розмір завданої шкоди у 2000 грн.

Присуджений розмір моральної шкоди судом першої інстанції належним чином вмотивований з урахуванням усіх обставин, що визнані судом істотними, відповідно до засад цивільного законодавства та ст. 1167 ЦК України.

Належними та допустимими доказами підтвержується розмір витраченої позивачем суми за надання правничої допомоги та рішення суду в цій частині є обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ДТП є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року, яка набрала законної сили, відповідача ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди слід скасувати з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизу у розмірі 1000 грн.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 7894 грн. 67 коп. витрат на правничу допомогу, слід зазначити вказані витрати підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами щодо сплати позивачем адвокату зазначеної суми за такі послуги згідно договору, рахунку-фактури та відповідних банківських квитанцій про сплату коштів, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення вказаних витрат з відповідача на користь позивача.

Стосовно стягнення судових витрат слід зазначити, згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, суму судового збору, стягнуту з відповідача на користь позивача слід зменшити з 1280 грн. до 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Моторно-транспортне страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди скасувати частково в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 44 757,41 грн., витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1 500 грн., витрат на транспортування транспортного засобу у розмірі 1 650 грн., витрат за зберігання авто на автомайдачнику у розмірі 255 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 1000 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору з 1280 грн. до 640 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді