Справа № 307/1159/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 31 травня 2018 року ухваленого суддею Бобрушко В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення у власність нерухомого майна,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Позов мотивує тим, що між ним та ОСОБА_4 як продавцями і ОСОБА_5 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу жилої квартири АДРЕСА_1, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., в реєстрі за №3950 від 02.09.2008 року. Згідно умов п.3 договору продаж квартири вчинено за 490500 гривень, з яких 147200 гривень покупцем сплачено продавцям до укладення договору, а решту коштів в сумі 343300 гривень покупець прийняв зобов'язання сплатити після залучення кредитних коштів протягом 30 банківських днів. Всупереч вимог вищевказаних норм законодавства і договору ОСОБА_5 як покупець не виконав зобов'язання з оплати квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер і після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 до Тячівської державної нотаріальної контори відповідачкою ОСОБА_2 подано заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, тобто вона є спадкоємцем померлого ОСОБА_5. ОСОБА_2 була обізнана про борг чоловіка, про що свідчить її участь у цивільній справі №307/2021/15-ц, результатом розгляду якої є рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.07.2015 року. Позивач зазначив, що Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ст.1281 ч.1 ЦК). Будучи обізнаною про смерть чоловіка та наявність у нього боргу по договору, а також маючи договір з відомостями про позивача, відповідач ОСОБА_2 не повідомила продавця про смерть спадкодавця (покупця), всупереч передбаченому обов'язку (ч.1 ст. 1281 ЦК). Про смерть покупця та прийняття спадщини відповідачкою позивачу стало відомо у грудні 2016 року з тексту рішення Тячівського районного суду Закарпатської області №307/2021/15-ц від 23.07.2015 року, яке йому передала відповідачка ОСОБА_2 на підтвердження, що має власні борги. Внаслідок спадкування усі права та обов'язки від ОСОБА_5, який є покупцем по договору, перейшли до ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 відмовляється сплатити кошти по договору, посилаючись, що вона не є боржником та не повинна сплачувати борги померлого чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області 23.01.2014 року серія НОМЕР_1. На даний час він є спадкоємцем померлого, про що відкрито спадкову справу №47/2014, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, видане державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак Т.А., реєстровий запис №3-1436 від 29.07.2014 року, а отже набув усіх його прав, зокрема вимоги про розірвання договору.

Просив суд розірвати договір купівлі-продажу жилої квартири АДРЕСА_1, укладений 02.09.2008 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., в реєстрі за №3950 від 02.09.2008 року, повернувши йому у власність жилу квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Тячівського районного суду від 31 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в частині позовних вимог щодо розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 2 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №3950, відмовлено у зв'язку із спливом строку позовної даності. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в частині позовних вимог щодо повернення у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд дійшов помилкових висновків щодо пропущення ним строків позовної давності, та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Державний ощадний банк України» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строки позовної давності за вимогами про розірвання договору купівлі - продажу квартири від 02.09.2008 року, а тому не підлягають до задоволення і похідні вимоги про повернення даної квартири у власність позивача.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд з огляду на наступне .

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 02.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Гунда А.М. 02.09.2008 року за реєстром №3950, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як продавці передали, а ОСОБА_5 як покупець прийняв квартиру АДРЕСА_1, за ціною 490500 гривень.

Згідно умов п.3 договору продаж квартири вчинено за 490500 гривень, з яких 147200 гривень покупцем сплачено продавцям до укладення договору, а решту коштів в сумі 343300 гривень покупець прийняв зобов'язання сплатити після залучення кредитних коштів протягом 30 банківських днів.

02 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №3951, згідно до умов якого ОСОБА_5 надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про на спадщину за законом від 19 липня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-1436, позивач ОСОБА_1 став власником квартири АДРЕСА_4 після смерті батька ОСОБА_4.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2015 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення та вирішено в рахунок основного зобов'язання за договором про іпотечний кредит №295-Н-08 від 2 вересня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10006/0114 філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 щодо сплати заборгованості у розмірі 546025,70 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що є власністю спадкоємця за законом ОСОБА_2 шляхом передачі вказаної квартири іпотекодержателю ПАТ «Державний ощадний банк України» у власність та визнання за ПАТ «Державний ощадний банк України» права власності на вказану квартиру.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25 вересня 2017 року за №98339740 власником квартири АДРЕСА_1, є відповідачка ОСОБА_3, іпотекодержателем квартири раніше був ПАТ «Державний ощадний банк України».

Розпискою ОСОБА_2 від 7 січня 2013 року, яка підписана також позивачем ОСОБА_1, стверджується, що відповідачка ОСОБА_2 зобов'язується виплатити борг ОСОБА_1 за квартиру АДРЕСА_1, в розмірі 200000 гривень на протязі трьох років.

Суд першої інстанції з врахуванням вищенаведених обставин правильно встановив, що ОСОБА_5 не виконав зобов'язання з повної оплати квартири АДРЕСА_1, в розмірі 200000 гривень, що є істотним порушення договору купівлі-продажу квартири, і є підставою для розірвання договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2008 року. Дані висновки суду повністю узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. (ст.262 ЦК України)

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Суд першої інстанції вірно встановив, що оскільки згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2008 року строк сплати частини коштів в сумі 343000 гривень за квартиру АДРЕСА_1, закінчився 2 жовтня 2008 року після отримання ОСОБА_5 2 вересня 2008 року кредитних коштів, то саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності.

Доводи апеляції, що продавці не є стороною відносин між покупцем та банківською установою, не знали і не могли знати про дату залучення покупцем кредитних коштів, не заслуговують на увагу. Із п. 3 договору купівлі - продажу від 02.09.2008 року вбачається, продаж квартири вчинено за 490500 гривень, з яких 147200 гривень покупцем сплачено продавцям до укладення договору, а решту коштів в сумі 343300 гривень покупець прийняв зобов'язання сплатити після залучення кредитних коштів протягом 30 банківських днів. Тобто, за змістом даного пункту договору, після спливу 30 банківських днів з моменту укладення договору купівлі - продажу (02.09.2008 року) покупець зобов'язаний був сплатити решту коштів за квартиру, а продавці після спливу 30 банківських днів повинні були отримати решту коштів за квартиру і після спливу даного строку при невиконанні зобов'язання покупцем, продавці могли довідатися про порушення свого права. Окрім того, з розписки ОСОБА_5 від 02.09.2008 року також вбачається, що він зобов'язався виплатити ОСОБА_4 кошти за куплену у нього квартиру строком до 02.10.2008 року

З позовом до суду позивач ОСОБА_1 (продавець) звернувся 28 квітня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 до винесення судом першої інстанції рішення подала суду заяву про застосування позовної давності, суд обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Рішення суду першої інтенції є законним та обґрунтованим. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: