Справа №442/4096/19
Провадження №2/442/1167/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.,

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

07.06.2019 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить : визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки IVECO DAILY 35S12, д.н.з. НОМЕР_1 , укладений 28.12.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсним. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності подружжя на автомобіль марки IVECO DAILY 35S12, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , стягнувши на користь ОСОБА_1 1/2 частку його вартості, що становить 2500 дол. США.

В обґрунтування позову вказує на те, що між нею та відповідачем 29.07.2004 було укладено шлюб. Наприкінці грудня 2018 чоловіком було придбано вищевказаний автомобіль. Отримання коштів власником підтверджується розпискою. Вона не заперечувала проти придбання даного транспортного засобу, оскільки він справді був необхідний для їхньої сім`ї. Спочатку чоловік особисто керував автомобілем, використовував його для перевезення габаритних речей, але згодом почав надавати його у користування іншим особам. Однак ремонт та будь-яке інше обслуговування автомобіля продовжувало відбуватись за їхні спільні кошти навіть тоді, коли транспортний засіб використовували інші особи, з чим вона погодитись не могла. Перед чоловіком вона поставила вимогу не передавати автомобіль у користування будь-якій іншій особі без її згоди та належним чином укладеної угоди, на що чоловік повідомив, що вона до даного автомобіля жодних прав немає, так як він розпоряджається ним на підставі довіреності, виданої власником ОСОБА_3 від 28.12.2018. Згідно даної довіреності, право на користування і розпорядження даним автомобілем є ще у батька чоловіка ОСОБА_4 .

Таким чином вважає, що під час придбання спірного автомобіля за їхні спільні кошти подружжя, чоловік уклав лише односторонній правочин з власником за ціною 5000 дол. США, позбавивши її права власності на спільне сумісне майно набуте у шлюбі, вчинивши фактично договір-купівлі продажу.

Оскільки у неї відсутнє посвідчення водія, не заперечує проти відшкодування в її користь Ѕ вартості частки автомобіля

Адвокат позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити з мотивів, викладених у позові. Стягнути з відповідача 1/2 частку спірного автомобіля в сумі 65000 грн.

Відповідач позову не визнав, просив у такому відмовити через безпідставність.

Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2004 ( свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 від 10.11.2017, видане повторно, Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №69).

Згідно розписки від 28.02.2018, складеної ОСОБА_3 , він підтверджує, що отримав від ОСОБА_2 в рахунок продажу належний йому автомобіль Івеко Дейлі 35С12,2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Поряд з тим, 28.12.2018 ОСОБА_3 була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу Львівської області від 28.12.2018 про те, що ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продати, передати в позичку чи оренду належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , виданого 23.03.2016 Центром 4645, автомобіль марки IVECO DAILY 35S12, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Довіреність видана строком на три роки і дійсна до 28.12.2021 з правом передоручення.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Таким чином, за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою ОСОБА_2 розпорядився коштами подружжя, передав власнику автомобіля, грошові кошти за придбаний автомобіль у розмірі 5000 доларів США, що підтверджується, зокрема, розпискою, а він передав ОСОБА_2 автомобіль та генеральну довіреність з правом його відчуження.

Отже, фактично вони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.

Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України)сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку , що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 28.12.2018 укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля. При цьому автомобіль придбано за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за спільні грошові кошти. Проте, так як позивач використовує спірний автомобіль, без згоди позивача, тому остання має право на відшкодування їй 1/2 частки його вартості, яку позивачем визначено в сумі 65000 грн., що фактично еквівалентно 2500 дол. США, виходячи з вартості автомобіля 5000 дол. США.

Керуючись ст. ст. 10, 12,15, 81, 141, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки IVECO DAILY 35S12, д.н.з. НОМЕР_1 , укладений 28.12.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - дійсним.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності подружжя на автомобіль марки IVECO DAILY 35S12, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , стягнувши на користь ОСОБА_1 1/2 частку його вартості, що становить 65000 грн. ( шістдесят п`ять тисяч гривень).

Сторони :

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП : НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса : АДРЕСА_2 .

Суддя Хомик А.П.