Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/12396/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року Руїс ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визначити додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті вітчима ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим, після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Зазначала, що вона пропустила строк для вступу в спадщину із поважних причин, оскільки з жовтня 2003 року постійно проживає в Іспанії. Не мала можливості приїздити в Україну у зв`язку із загостренням хвороби сина ОСОБА_5 та відсутністю можливості залишення останнього із кимось з рідних, так як із батьком сина - ОСОБА_6 розлучена. Посилається, що не знала про факт смерті вітчима та існування заповіту на своє ім`я. Про смерть ОСОБА_4 їй 06 жовтня 2018 року повідомила ОСОБА_2 , тобто вже після спливу шестимісячного строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Одразу після отримання від відповідача інформації про смерть вітчима, вона звернулася до Генерального консульства України в Барселоні та написала там відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_4 та видачу свідоцтва про право на спадщину. Вказані документи засобами авіазв`язку були передані уповноваженому представнику позивача - ОСОБА_7 , яка і подала документи до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В. Я. Однак, нотаріусом 20 грудня 2018 року було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2019 року позов задоволено. Визначено позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають обставинам справи, не врахована правова позиція Верховного Суду у справах з подібних правовідносин, а тому прийняте рішення підлягає скасуванню. В основу обґрунтування наявності поважних причин, тобто причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення дій по прийняттю спадщини, суд першої інстанції взяв до уваги медичні документи сина позивача, факт перебування позивача за межами України та відсутність у позивача відомостей про смерть вітчима, а також наявність заповіту останнього на її ім`я. Однак, при цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 16 жовтня 2018 року, Руїс ОСОБА_3 звернулася по місцю свого проживання в Іспанії до Генерального консульства України в Барселоні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яку разом із довіреністю засобами спецзв`язку направила в Україну. Таким чином, протягом встановленого законом шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщину позивач мала можливість звернутися до консульської установи за місцем свого проживання із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, посилання позивачки про те, що вона не знала про смерть ОСОБА_4 є неправдивими, оскільки його дружина - ОСОБА_7 , яка одночасно є матір`ю позивача та представником за довіреністю, достеменно знала про смерть спадкодавця. А перебування позивача поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою (повідомленням, телеграмою) - у порядку, передбаченому п. 2.1, п. 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до консульської посадової особи консульської установи України у Барселоні на підставі статті 38 Закону України «Про нотаріат».

Представник позивача ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому пославшись на законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін. Аналогічну позицію висловив і під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги із наведених у ній підстав.

Позивач Руїс ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явились будучи належно повідомленими про час і місце судового засідання, заяв і клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відтак суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах

верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був вітчимом позивача (а.с.7,19).

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 , яка з 2003 року постійно проживає в Іспанії, як громадянка України, 16 жовтня 2018 року звернулась до Генерального консульства України в Барселоні із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , в якій нею було зазначено, що вона приймає спадщину в порядку спадкування за заповітом та просила видати свідоцтво на спадщину за заповітом відповідно до чинного законодавства України (а.с.15).

Вказану заяву було прийнято та зареєстровано в реєстрі за номером 570/4-3529 консулом Генерального консульства України в Барселоні, яким засвідчено справжність підпису Руїс ОСОБА_3 (а.с.15) і в подальшому разом із довіреністю від 16 жовтня 2018 року засобами спецзв`язку направлено в Україну (а.с.16,20).

Довірена особа позивачки ОСОБА_7 подала цю заяву приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Сєтаку В.Я., який 20 грудня 2018 року видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини, що починається з часу відкриття спадщини (а.с.21).

Позивач в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини зазначала, що з жовтня 2003 року вона постійно проживає в Іспанії, про факт смерті вітчима та наявність заповіту дізналась вже після спливу шестимісячного строку, а саме 06 жовтня 2018 року та відразу вчинила всі можливі дії для прийняття спадщини.

Задовольняючи позов Руїс ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 із поважних причин. При цьому суд послався на наявні в матеріалах справи докази, у тому числі медичні документи, що свідчать про хвороби сина позивача (а.с.69,70,94), неможливості залишення останнього без постійного стороннього догляду, факт перебування Руїс ОСОБА_3 за межами України у проміжок часу з моменту смерті ОСОБА_4 та протягом шести місяців після його смерті (а.с.23,24), а також відсутність у позивача відомостей про смерть вітчима та наявність заповіту останнього на її ім`я.

Погодитись із такими висновками суду неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 та застосовується Верховним Судом при розгляді справ даної категорії (постанова від 17 квітня 2019 року у справі №161/9998/17).

З аналізу вищенаведених норм права можна зробити висновок, що прийняття спадщини є особистим правом особи, яке вона реалізує шляхом вчинення одностороннього правочину у виді звернення із відповідною заявою, який здійснюється за певних умов і тягне за собою певні юридичні наслідки.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про нотаріат» до повноважень консульських установ України віднесено вчинення нотаріальних дій, в тому числі видача свідоцтва про спадщину та засвідчення справжності підпису на документах.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій у дипломатичних представництвах та консульських установах України вчинення нотаріальних дій покладається на посадових осіб, які працюють у дипломатичних представництвах та консульських установах України.

Згідно з положеннями статті 44 Консульського статуту України нотаріальні дії в консульській установі вчиняє консул.

Таким чином, порядок вчинення нотаріальних дій консулом є подібним до порядку їх вчинення нотаріусом, оскільки процедура вчинення нотаріальної дії завжди походить від процесу здійснення саме нотаріальної діяльності, а відтак сама процедура вчинення нотаріальної дії є єдиною і не змінюється залежно від суб`єкта її вчинення.

З огляду на наведене, позивачка, незважаючи на свою відсутність на території України на час відкриття спадщини та наступних шести місяців наданих законом для прийняття спадщини, не була позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права у спосіб і термін передбачені законом, а необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця та наявність заповіту, як на то посилається позивач, не є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач фактично мала об`єктивну можливість своєчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті вітчима в консульську установу за місцем свого проживання.

Враховуючи наведене, рішення суду в порядку п.п.2, 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

З Руїс ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1152 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з Руїс ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1152 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 22 травня 2019 року