№ 207/1589/19
№ 2/207/1097/19
06 вересня 2019 року Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тюлюнової В. Г.
при секретарі Мозоль О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -
10.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , але у цій квартирі зареєстровані відповідачі, які не мають на те жодних правових підстав.
13 травня 2019 року відкрито провадження по справі в спрощеному проваджені із викликом сторін по справі. Засідання суду відкладалося по причині неявки відповідачів.
У судове засідання позивач не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомляв, доказів про поважність причин неявки суду не подавав. Від його імені та в його інтересах діяв представник адвокат Монатко Денис Сергійович, який позов підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Відповідачі з 10.05.2019 року по 06.09.2019 року до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомляли, доказів про поважність причин неявки суду не подавали.
Судом вирішено справу розглядати без участі відповідачів, так як, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідачів було належним чином повідомлено про розгляд цієї справи, відзиву на позовну заяву від них не надходило, клопотань про відкладення розгляду справи, а також повідомлень про поважність причин неявки також відповідачі не подавали. Судом додатково вжиті заходи щодо належного повідомлення відповідачів про розгляд справи шляхом публікації оголошеннь про виклик у судове засідання на офіційному інтернет-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд ухвалює рішення в заочному порядку розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України - суд зважаючи на наявність законних підстав приходить до висновку про можливість у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наявних у справі матеріалів, без вислуховування особистих пояснень відповідача по справі.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 09.10.2008 року належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав № 141430837 від 16.10.2018 року.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Вказане слідує із правового висновку Верховного суду України, викладеного у постанові від 16.11.2016 року (справа № 6-709цс16).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Позивачем направлявся запит до Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради з приводу реєстрації місця проживання відповідачів та листом від 30.11.2018 року за вих. № 442вих-18 повідомлено, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі зі згоди колишнього власника цієї квартири, а саме: ОСОБА_4 .
Право власності ОСОБА_4 було оскаржено в судовому порядку і на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2017 року (справа № 207/5924/14) скасовано свідоцтво про право власності, що також підтверджується витягом з реєстру речових прав від 01.06.2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн., суд вважає необхідно покласти на позивача.
На підставі ст. ст. 29, 322, 360, 391 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись 3, 12, 76, 76, ч. 3 ст. 223, 280-283 ЦПК України, суд, -
Цивільний позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн., покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. Г. Тюлюнова