Справа № 456/1046/19
Провадження № 2/456/835/2019
РІШЕННЯ

іменем України

06 вересня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Стрийської міської ради Львівської області про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини, без згоди батька,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить надати їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання її малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та на здійснення реєстрації місця проживання її малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . В обгрунтування позовних вимог покликається на факт звернення у грудні 2018 року та у січні 2019 року до відповідача з проханням надати їй дозвіл на зняття сина з реєстрації у м. Стрий та на реєстрацію останнього у м. Львів та на відмову відповідача у її проханні. Зазначає, що 24.01.2006 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2011 розірвано. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з добровільною відмовою відповідача надавати матеріальну допомогу дитині, на підставі судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від від 27.09.2018 із відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини доходу відповідача. У грудні 2018 року та у січні 2019 року вона зверталася до відповідача з проханням надати згоду на зняття з реєстрації сина за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. Однак відповідач їй згоду не надав, у зв`язку з чим вона звернулася до ЦНАП, де їй також було відмовлено, що підтверджується її заявою від 15.12.2018, службовою відміткою від 15.12.2018 про відмову у знятті з реєстрації місця проживання дитини, службовою відміткою про прийняття заяви від 15.12.2018, описом прийнятих документів. Окрім цього, 01.02.2019 нею направлено відповідачу через засоби поштового зв`язку письмове прохання про надання дозволу на проведення зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини, яке відповідачем отримано 05.02.2019 та залишено без задоволення. У зв`язку з цим, вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України пояснила, що не знаходить взаєморозуміння з відповідачем, останній не надає їй дозволу на зняття сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 та на реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3 . Пояснила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 26.07.2011, з 15.09.2018 вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З сім`єю вони проживають у АДРЕСА_1 , вона перебуває у декретній відпустці, а чоловік на даний час працює в м. Калуш. Вони прийняли рішення про переїзд до м. Львів, де їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим, вона звернулася до відповідача, однак останній відмовляється надати згоду на зняття сина з реєстрації та на реєстрацію у м. Львів. 15.05.2019 вони разом з відповідачем звернулися до ЦНАП, останній спочатку надав дозвіл на зняття сина з реєстрації, однак в подальшому вимагав у неї відмовитися від фінансових претензій до нього, зокрема від позову про стягнення додаткових витрат на дитину і коли вона не погодилася, відповідач повторно звернувся до ЦНАП і написав, що заяву про надання згоди він написав під її тиском. Вважає, що в силу закону батько зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, і відмова від такого права суперечить інтересам дитини. Зазначила, що відмова відповідача надати згоду на зняття сина з реєстрації у м. Стрий та відсутність згоди відповідача на реєстрацію сина у м. Львів, шкодить не лише її інтересам, оскільки вона не може знятися з реєстрації з малолітнім сином ОСОБА_7 , 2018 р.н., так і інтересам самого ОСОБА_3 , який все життя мріяв проживати у м. Львів, де на нього чекає краще майбутнє і більші можливості, аніж у маленькому містечку. Вона має намір віддати ОСОБА_3 навчатися у школу в м. Львів по закінченню навчального року, а молодшого сина в дитячий садочок, вони з чоловіком планують в подальшому проживати саме у м. Львів, що в тому числі, пов`язано і з роботою чоловіка, і вони бажають, щоб сім`я проживала разом. Вона бажає кращого майбутнього для своїх дітей, і тому має намір переїхати проживати у м. Львів. Зазначає, що син ОСОБА_3 навчається в 6 класі СШ №1 м. Стри й і після закінчення навчального року вони планують переїхати проживати у м. Львів, де старший син буде навчатися у школі, а молодший відвідуватиме дитячий дошкільний навчальний заклад. Повідомила суд також про те, що останні три місяці відповідач з сином не спілкується, не телефонує і не приходить до сина. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з порушенням вимог ст.191 ЦПК України подав на адресу суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим відзив було повернуто останньому (копія відзиву знаходиться в матеріалах справи на а.с.47-48), в подальшому в судове засідання не з`явився, однак 07.06.2019 подав на адресу суду заяву про надання додаткових пояснень та розгляд справи без його участі, в якій просить суд подальший розгляд справи проводити без його участі, за результатами розгляду справи винести законне та обгрунтоване рішення на підставі його доводів та пояснень, викладених у заяві, взяти до уваги той факт, що даним рішенням вирішується питання утруднення виконання як рішень суду про усунення перешкод в спілкуванні з сином, так і позбавлення його права на прийняття належної участі у вихованні сина, просить в задоволенні позову відмовити. В своїй заяві відповідач повідомляє суд про те, що позивач постійно шантажує його з можливістю заборонити бачитися з сином, про що свідчать його позови про усунення перешкод в спілкуванні з сином та встановлення годин побачення. Додатково повідомляє суд про те, що син ОСОБА_3 навчається в Стрийській СШ №1, де відвідує курси іноземних мов. Звертає увагу суду на той факт, що позивач не надала жодного доказу щодо покращення умов проживання та розвитку сина при переїзді до м. Львів, не долучила акт обстеження житлових умов, не надала жодного висновку про доцільність такого переїзду, заяви про реєстрацію дитини у відповідному освітньому закладі, місця її праці. Звертає увагу суду також і на той факт, що позивач будучи матеріально забезпеченою та знаючи, що він є інвалідом ІІІ групи з захворюванням двобічної абсолютної глухоти та міоскопії середнього ступеня обох очей, та немає матеріальної змоги їздити в інші міста на значні відстані, намагається принизити його в плані відсутності коштів на задоволення її вигаданих потреб, зокрема поданням вказаного позову до суду.

14.05.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в порядку ст.199 ЦПК України.

Представник третьої особи - органу опіки і піклування Стрийської міської ради Львівської області Кухар З.Р. позовні вимоги підтримала в повному обсязі і зазначила, що за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Стрийської міської ради Львівської області про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини, без згоди батька, виконавчим комітетом Стрийської міської ради прийнято рішення №149 від 26.06.2019 про затвердження висновку про те, що зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 є доцільним, оскільки відповідає інтересам малолітнього, який після розлучення постійно проживає з матір`ю.

В порядку ст.171 СК України в судовому засіданні заслухано думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив суду про те, що проживає разом з матір`ю, її чоловіком та братчиком за адресою: АДРЕСА_1 , відвідує Стрийську СШ №1 і є учнем 6 класу. Зазначив, що вони з матір`ю давно мріяли переїхати проживати у м. Львів. Батька він востаннє бачив у березні-квітні 2019 року. Батько обіцяв, що приїде влітку, він на нього чекав, але той обманув його і не приїхав. Бажає спілкуватися з батьком, однак бажає проживати з матір`ю у м. Львів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, пояснення дитини, в порядку ст.171 СК України та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до "Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок", схваленої Постановою Верховною Радою України №475-XFV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок.

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18).

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Умовами ч.1 ст. ст. 14,15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов`язків є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24.01.2006 між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Моршинській міській раді Львівської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №2.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 02.04.2008 Моршинською міською радою Львівської області, актовий запис №6 /а.с.12/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2011 шлюб між сторонами розірвано /а.с.13/.

15.09.2018 позивачем ОСОБА_1 повторно укладено шлюб з ОСОБА_6 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №342 /а.с.19/. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 08.12.2018 Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області /а.с.20/.

Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2018 у справі №456/3615/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття /а.с.14/.

Постановою старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 08.11.2018 у ВП №57482238, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 /а.с.17/.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 , за порядковим №14 міститься запис про те, що ОСОБА_1 прийнята на посаду лікаря-стоматолога у ФОП ОСОБА_10 , наказ №1 від 05.07.2018 /а.с.21-23/.

Згідно довідки за вих.№1 від 14.02.2019, виданої ПП ОСОБА_10 , ОСОБА_1 дійсно працює в стоматологічному кабінеті ПП ОСОБА_10 на посаді лікаря-стоматолога з липня 2018 р., і на день видачі довідки знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку /а.с.24/.

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 20.11.2013 відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання /а.с.49/.

Вирішуючи спір по суті суд з урахуванням положень Сімейного та Цивільного Кодексів України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" приходить до висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 161 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Вимогами статей 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено обов`язок протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012р. №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживання батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно - територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно - довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС.

Пунктом 3.3 Порядку передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/ дітей з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077 (із змінами та доповненнями), реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації з попереднього місця проживання, але якщо батьки дитини, яка не досягла 14 років, проживають за різними адресами, для реєстрації її місця проживання разом з одним із батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Суд, керуючись принципом рівності прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини, повинен давати оцінку насамперед об`єктивним обставини життя, які б свідчили про те, що хто саме із батьків, і де саме може створити кращі умови для життя дитини.

Суд вважає, що батько безпідставно, з власних міркувань не надає дозволу на зняття з реєстрації та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_3 , і позивач вимушена звернутись до суду із вимогою про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини та реєстрацію її місця проживання без згоди батька.

Даний висновок суду грунтується на зібраних у справі доказах.

Так, згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.08.2017, квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 /а.с.24/.

З заяви позивача ОСОБА_1 від 15.12.2018 про зняття з реєстрації місця проживання дитини, службової відмітки про прийняття заяви про зняття з реєстрації місця проживання дитини від 15.12.2018 /а.с.26-28/ вбачається, що позивач ОСОБА_1 зверталася до ЦНАП з заявою про зняття з реєстрації місця проживання дитини, та згідно службової відмітки /а.с.27/ у знятті з реєстрації місця проживання дитини відмовлено на підставі п.11 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016.

З опису документів, відправлених 01.02.2019, вбачається, що позивач ОСОБА_1 скеровувала на адресу відповідача ОСОБА_2 прохання про надання письмового дозволу на перереєстрацію дитини ОСОБА_3 з м. Стрий у м. Львів /а.с.30-32/, і таке отримано відповідачем 05.02.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене позивачем до матеріалів справи /а.с.34/.

З заяви позивача ОСОБА_1 від 15.05.2019 про зняття з реєстрації місця проживання дитини, службової відмітки про прийняття заяви про зняття з реєстрації місця проживання дитини від 15.05.2019, службової відмітки про відмову у знятті з реєстрації місця проживання дитини, заяви відповідача ОСОБА_2 /а.с.73-76/, вбачається, що позивач ОСОБА_1 15.05.2019 зверталася до ЦНАП з заявою про зняття з реєстрації місця проживання дитини, та згідно службової відмітки у знятті з реєстрації місця проживання дитини відмовлено на підставі п.11 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 у зв`язку з відсутністю згоди батька. У письмовій заяві відповідач ОСОБА_2 повідомив про те, що свій підпис на дозволі про перереєстрацію він вчинив під тиском позивача, просить не вчиняти жодних дій та не знімати дитину з місця реєстрації.

Згідно висновку про результати розгляду позовної заяви щодо надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без письмової згоди батька, затвердженого рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради №149 від 26.06.2019, орган опіки та піклування вважає, що зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 є доцільним, оскільки відповідає інтересам малолітнього, який після розлучення постійно проживає з матір`ю. До таких висновків, орган опіки і піклування прийшов зважаючи на акт обстеження житлово-побутових умов помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; довідку №457 від 16.04.2019 КП «Світанок» про реєстрацію осіб, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 , акт обстеження житлово-побутових умов - квартири АДРЕСА_3 , складеного працівником відділу «служби у справах дітей» та фахівцем соціальної роботи Залізничного району Львівської міської ради; письмові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перереєстрацію малолітньої дитини; рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11.06.2019 (протокол №154).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов - квартири АДРЕСА_3 , складеного працівником відділу «служби у справах дітей» та фахівцем соціальної роботи Залізничного району Львівської міської ради, умови проживання в квартирі задовільні; є водопостачання та електропостачання, інтернет й газовий котел.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

З наведених доказів вбачається, що позивач зверталася до відповідача з письмовим проханням надати дозвіл на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини, однак останній відмовився; окрім цього, позивач двічі зверталася з такими заявами до ЦНАП, і один з них разом з відповідачем, проте останній підписавши згоду, в подальшому таку відкликав, мотивуючи її обманом зі сторони позивача. Квартира, в яку має намір зареєструвати позивач сина ОСОБА_3 , належить їй на праві приватної власності. Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі, де у них з чоловіком народилася дитина.

Слід також вказати, що відповідач у своїх поясненнях фактично визнав той факт, що його син постійно проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, вказана обставина в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З письмових пояснень відповідача вбачається, що останній заперечує позовні вимоги, покликаючись на утруднення в майбутньому у спілкуванні з сином.

Аналізуючи додаткові пояснення відповідача, надіслані на адресу суду, суд вважає, що такі фактично зводяться до перешкод, які чинить зі слів відповідача позивач йому у спілкуванні з сином, що не є предметом позовних вимог у вказаній справі. Натомість в судовому засіданні, з пояснень малолітнього ОСОБА_3 встановлено, що він бачив батька востаннє у березні-квітні 2019 року, батько обіцяв, однак влітку його не забрав і жодного разу не зателефонував. Суд враховує доводи відповідача про інвалідність та наявність захворювань, які можуть йому перешкодити систематично бачитися з сином, однак вважає, що такі не переважають над інтересами дитини зростати у середовищі, де створені сприятливі умови, які дозволяють їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності, при цьому суд враховує, що пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

А відтак, виходячи як з найкращих інтересів малолітньої дитини сторін - ОСОБА_3 , який в судовому засіданні надав пояснення про те, що бажає проживати з матір`ю та новою сім`єю у м. Львів, суд дійшов висновку про задоволення позову у спосіб, обраний позивачем.

Слід також вказати, що доводи відповідача про існування судових спорів про усунення перешкод у спілкуванні з сином не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, останнім не надано суду жодного судового рішення, як і не подано клопотань про витребування таких доказів судом.

Разом з цим, суд зазначає, що порядок зняття з попереднього місця реєстрації дитини та її реєстрацію за місцем проживання без згоди одного із батьків не визначено ні Цивільним Кодексом України, ні жодним іншим нормативним актом.

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) - частина 1 статті 8 ЦК України.

Отже до правовідносин сторін, які виникли з приводу оформлення реєстрації місця проживання дитини, судом застовуються норми Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд неповнолітньої особи за кордон, оформлення паспорта/ проїзного документа дитини, яка не досягла 16 років, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання обох батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини про те, що батько дитини не надає згоди на зняття з реєстрації місця проживання дитини і реєстрацію місця проживання дитини, тому у даному випадку це може бути дозволено на підставі рішення суду. Відтак, вимоги позивача щодо надання дозволу на зняття з реєстрації і реєстрацію місця проживання малолітнього сина, без згоди батька необхідно задоволити.

Суд відзначає, що надання позивачу права на зняття з реєстрації і реєстрацію місця проживання малолітнього сина, без згоди батька, не позбавляє останнього права проявляти турботу та любов до сина, незалежно від того, з ким із батьків, і де саме, проживає дитина.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 223, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання її малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та на здійснення реєстрації місця проживання її малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 16 вересня 2019 року.