Справа № 567/34/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18765,05 грн. звернулось АТ КБ "ПриватБанк".

В обгрунтування позову АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 16.12.2013 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5257,39 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та Правилами, Тарифами складає між ним та банком договір.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зазначив, що відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди, погашення заборгованості (яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат) здійснюється в період з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання позичальником щомісячного платежу у розмірі 263 грн. 08 коп.

Вказує, що відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, при порушенні клієнтом термінів погашення заборгованості більш ніж на 31 день останній зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 575,73 грн

Зазначає, що відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди, при порушенні зобов`язань по сплаті кредиту клієнт сплачує банку пеню розмір якої передбачено Умовами та Правилами за кожний день прострочення платежу.

Зазначаючи про те, що відповідач порушив умови договору по поверненню коштів та ст.ст.526, 527, 530, 599 ЦК України, позивач просить стягнути з нього заборгованість за кредитом станом на 22.10.2018 року на суму 18765,05 грн., яка складається: 4807,48 грн. заборгованість за кредитом; 4151,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9229,92 грн. заборгованість за пенею і комісією; 575,73 грн. штраф.

Ухвалою суду від 07.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін, та роз"яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розглянути справу без його присутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав частково. Підтвердив отримання кредиту в АТ КБ «ПриватБанк» та подальшого укладення 16.12.2013 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості в розмірі кредитного ліміту 5257,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік. Не заперечив подання та підпису заяви на отримання кредиту, Генеральної угоди і ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Не пам`ятає розміру щомісячного платежу та строків погашення. Підтвердив наявність простроченої заборгованості за кредитом та нарахування в зв`язку з цим пені і штрафів.

Вказав, що в період дії договору добросовісно виконував свої обов`язки та здійснював погашення заборгованості за кредитом, однак в 2018 внаслідок пожежі в нього повністю згорів будинок, тому він був не взмозі погашати кредит в повному обсязі. При цьому зазначив, що погасив заборгованість за кредитом в розмірі 11000 грн., однак підтверджуючих документів надати не може.

Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, та заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, вважає, що позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 16.12.2013 року вбачається, що вона укладена з метою забезпечення виконанння боржником обов"язків по кредитному договору №SAMDN9991 від 29.07.2011 та згідно умов даної Генеральної угоди ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5257,41 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та взяв на себе зобов"язання погашати зазначений кредит, відсотки по ньому та інші платежі щомісячно в розмірі 263,08 грн.

Відповідно до положень пунктів 1.1-1.2 Генеральної угоди сторони домовилися про зменшення поточної заборгованості позичальника за зазначеними вище кредитними договорами, а також сторонами було визначено розмір заборгованості позичальника за кредитним договором на дату підписання Генеральної угоди.

У пункті 1.5 Генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника.

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця боржник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у сумі 263,08 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, відсотках та інших платежах. Дата останнього погашення не повинна бути пізніше 31.12.2015.

Згідно п.2.2. Генеральної угоди, при порушені позичальником термінів погашення заборгованості вказаних в Генеральній угоді більше чим на 31 день, з 32 дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує банку штраф у розмірі 575,73 грн.

Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушені зобов`язань по сплаті кредиту клієнт сплачує банку пеню, розмір якої визначений Умовами та правилами за кожен день прострочки.

З анкети-заяви ОСОБА_1 , Генеральної угоди від 16.12.2013 вбачається, що він був ознайомлений та згідний з Умовами надання банківських послуг і Тарифами банку.

При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання продукту банківських карток, становить собою договір про надання кредиту, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в цій угоді.

Докази про те, що ОСОБА_1 оспорював даний кредитний договір в матеріалах справи відсутній.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підписавши генеральну угоду, ОСОБА_1 приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, тобто з моменту підписання фізичною особою Генеральної угоди між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої генеральної угоди (умов кредитування), в якому узгодили розмір заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором, та передбачили порядок її погашення.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач підписав Генеральну угоду про реструкутуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, використовував кредитні кошти, а також здійснював періодичне погашення заборгованості з 23.01.2014 по 28.02.2014, проте не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку ОСОБА_1 та свідчить про здійснення сторонами операції за кредитом, зокрема що ОСОБА_1 користувався кредитною карткою, отримував кредитні кошти, здійснював погашення заборгованості, що також підтверджує виникнення договірних правовідносин між сторонами з приводу отримання ОСОБА_1 у АТ КБ "ПриватБанк" кредиту.

При цьому суд враховує що будь-яких доказів на підтвердежння погашення заборгованості ОСОБА_1 по даному кредиту в сумі 11000 грн. суду не надано.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вбачається, що сторони досягли згоди по всіх істотних умовах кредитного договору від 16.12.2013 року, підписали його, а тому такі умови кредитного договору є обов`язковими для виконання.

Вказаний договір відповідає вимогам ст.634 ЦК України.

Оскільки кредитним договором було передбачено повернення коштів щомісячними платежами, а ОСОБА_1 дані умови порушив, то відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України з нього слід стягнути заборгованість по кредиту в сумі 4807,48 грн.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Кредитним договором визначено, що ОСОБА_1 отримав кредит зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і оскільки борг по процентах становить 4151,92 грн. і на даний час він не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався.

Окрім того, при укладенні Генеральної угоди від 16.12.2013 року, сторони домовились, що за порушення взятих зобов`язань по поверненню коштів більш ніж на 31 день ОСОБА_1 зобов`язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині в розмірі 575,73 грн. (п.2.2 Генеральної угоди), в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 575,73 грн.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки ОСОБА_1 зов`язання перед банком порушив, то відповідно до умов Генеральної угоди та вимог ст.549 ЦК України з нього на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню штраф в розмірі 575,73 грн., розмір якого підтверджується, доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Водночас, умовами Генеральної угоди, а саме п. 2.8, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення в розмірі визначеному Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення заборгованості на суму від 100 грн. включаючи простроченні зобов`язання, згідно п.п. 2.1.12.6.2 та 2.1.12.8.1 Умов та правил, позичальником сплачується пеня в розмірі базової процентної ставки по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення) + 50 грн. (одноразово).

Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 9229,92 грн. заборгованості за комісією та пенею.

Однак розмір та порядок нарахування заборгованості по комісії, з її розмежуванням з пенею, позивачем не зазначено.

Водночас суд вважає, що вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення із ОСОБА_1 , окрім штрафів, ще й пені задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань.

Водночас, умовами договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи викладене, суд вважає правильним стягнення з позичальника на користь банку лише однієї із заявлених до стягнення неустойки - штрафів та приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, окрім штрафів, ще й пені в розмірі 9229,92 грн. задоволенню не підлягають.

При вирішенні зазначеного спору суд бере до уваги і те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не подав.

З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача, становить 9535,13 грн. з яких: 4807,48 грн. заборгованість за кредитом, 4151,92 заборгованість за процентами за користування кредитом, 575,73 грн. заборгованості за штрафами.

Окрім того, позивачем при поданні позовної заяви сплачено 1921,14 грн. судового збору, а тому за правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1921 грн. витрат на сплату судового збору.

На підставі ст. 549, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 9535 грн. 13 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 4807 грн. 48 коп. заборгованість за кредитом, 4151 грн. 92 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 575 грн. 73 коп. заборгованості за штрафом та 1921 грн. 14 коп. витрат на сплату судового збору.

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.05.2019.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.