Провадження № 2/161/470/19
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

03 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., за участю секретаря судового засідання Самолюк І.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Волинській області про встановлення відсутності заборгованості зі сплати аліментів та зарахування сум в рахунок сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В якості підстав для позову зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2016 року з нього стягуються аліменти на утримання його неповнолітнього сина у розмірі 766,00 грн. щомісячно.

Позивач зазначає, що державний виконавець неправомірно нарахував йому суму заборгованості за аліменти і не врахував встановлений між сторонами порядок виконання рішення суду про сплату аліментів.

Зокрема, на думку позивача, державний виконавець неправомірно не врахував сплачені позивачем грошові кошти на картковий рахунок дитини.

З наведених вище підстав позивач просить суд визнати вказані кошти на загальну суму 17 892,00 грн. аліментами, що були сплачені позивачем на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідача ОСОБА_7 та представник відповідача ОСОБА_8, будучу присутніми в судовому засіданні, проти позову заперечили. В судове засідання 03.04.2019 року представник відповідача ОСОБА_8 надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача, Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги заперечила.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2016 року у цивільній справі №161/3005/16-ц постановлено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 766 грн. щомісячно, починаючи з 10 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищенаведеного судового рішення, судом 23 червня 2016 року був виданий виконавчий лист, який наразі знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Волинській області (ВП №51720367) (а.с.5-6).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами частини першої статті 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутність такого порушення унеможливлює існування цивільного спору.

Як слідує зі змісту позовної заяви, в якості матеріально-правової підстави для предявлення позову позивач зазначає, що він не згоден з порядком зарахування сплачених ним на виконання судового рішення про стягнення аліментів коштів та вважає неправомірним відповідний розрахунок державного виконавця про наявність в позивача, як боржника за виконавчим провадженням, заборгованості зі сплати аліментів.

Однак, суд зауважує, що стадія виконання судового рішення є невідємною частиною єдиного судового провадження, а також невідємною частиною права на справедливий суд, яке закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство чітко регулює порядок вирішення спірних питань під час виконання судових рішень у цивільних справах, зокрема через процедури:

1) виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню (ст.432 ЦПК України);

2) поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання (ст.433 ЦПК України);

3) мирова угода в процесі виконання (ст.434 ЦПК України);

4) відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання (ст.435 ЦПК України);

5) інших процедур передбачених у ст.ст.436 445 ЦПК України.

Також у разі, якщо боржник, чи інша сторона виконавчого провадження, не погоджується із окремими діями, рішеннями чи бездіяльністю державного виконавця, він вправі оскаржити їх у порядку, який визначений у розділі VI ЦПК України, шляхом подання відповідної скарги до суду, який видав виконавчий документ.

Однак незгода боржника у виконавчому провадженні з певними діями чи бездіяльність державного виконавця не породжує новий матеріально-правовий спір, який підлягає розгляду в позовному провадженні, а лише є підставою для вирішення цього процесуального спору стосовно порядку виконання судового рішення через інститут судового контролю, який визначений у розділі VII ЦПК України.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що спір між боржником та державним виконавцем стосовно порядку виконання судового рішення, зокрема щодо зарахування чи не зарахування тих чи інших коштів в рахунок виконання судового рішення, повинен вирішуватися у порядку, який визначений у розділі VII ЦПК України, і підстав для розгляду цього спору в порядку позовного провадження суд не вбачає.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З наведених вище підстав суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити і розяснити позивачу його право на звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку, який визначений у розділі VII ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у цивільній справі №161/11533/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Волинській області про встановлення відсутності заборгованості зі сплати аліментів та зарахування сум в рахунок сплати аліментів.

Розяснити позивачу його право на звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку, який визначений у розділі VII ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_10