Справа № 580/2051/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря за участю секретаря - Гладкової С.В., позивачки - ОСОБА_1, представника позивачки - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Ворожбянська сільська рада Лебединського району Сумської області про визнання права власності на майно спільної сумісної власності;

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 7 січня 1971 року по 23 вересня 2007 року вони перебували у шлюбі. За час шлюбу ними був збудований будинок по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області, загальною площею 49,3 в.м. Будинок був зареєстрований на ім'я відповідача. На даний час відповідач унеможливлює проживання позивачки у спільному будинку. Також чинить перешкоди, щоб вона оформила право власності на 1/2 частину будинку, переховує правовстановлюючі документи. Позивачка вимушена проживати у родичів, друзів, на даний час позбавлена можливості вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, через неправомірні дії відповідача, тому звернулася до суду та просить визнати на нею право власності на 1/2 частину будинку по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області , що є їх спільної власністю подружжя.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, що викладені в ньому та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснили, що законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву в якій не заперечує проти позову та просить розглянути справу його відсутності

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину спільно набутого під час шлюбу майна, а саме житловий будинок по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 7 січня 1971 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до укладення шлюбу Борзило) ОСОБА_5, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-БП № 063924 (а.с. 10) 23 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний, про що складений відповідний актовий запис № 05.

За час перебування в шлюбі подружжям був придбаний житловий будинок по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області, що стверджується копією договору купівлі-продажу укладеного 1 червня 1990 року, зареєстровано в реєстрі за № 143 (а.с. 133).

Відповідно до рішення Ворожбянської сільської ради Лебединського району Сумської області № 90 від 25 листопада 2008 року (а.с. 134) ОСОБА_3 був наданий дозвіл на будівництво сараю розміром 10,5м х 4,4 м, гаража 5,8 м х 4,4 м, літньої кухні 3,5 м х 4,4 м в єдиному блоці за адресою вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області.

25 липня 2009 року на імя ОСОБА_3 був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району в якому зазначено що житловий будинок 1991 року побудови (а.с. 135-137).

На житловий будинок по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності, оскільки вищевказане нерухоме не введене в єксплуатацію. Вказаний факт стверджується довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» від 16.01.2018 року № 34 (а.с.35) в якій зазначено, що за архівними даними КП «БТІ виконавчого комітету Лебединської міської ради»станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба не зареєстровано. Житловий будинок шлакоблочний обкладений цеглою літ. «А» побудований 1991 року загальною площею 56,6 кв.м., житловою 28,0 кв.м., та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки 113051299 (а.с. 36).

З дослідженої у судовому засіданні інвентарної справи, №16424 на садибу по адресі вул. Мічуріна, 18 с. Ворожба Лебединського району Сумської області не було встановлено жодної відмітки про наявність у складі садиби самочинних побудов.

Однак відповідно до договору про користування електричною енергією № 212038617 від 15 квітня 2014 року (а.с. 92-93) ОСОБА_3 є споживачем електричної енергії.

Крім того, у будинок по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району здійснюється газопостачання. Був виготовлений будівельний паспорт підземного (надземного) газопроводу газового вводу, ввідного газопроводу (а.с. 100-112), та будівельний паспонрт внутрішньоббудинковолго газообладнання (113-124).

Таким чином до спірного будинку здійснюється газопостачання та мешканці є користувачами електичної енергії.

Суд не погожується з позицією відповідача, тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі , враховуючи наступне.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Нормами частин 1, 3 статті 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Спірний будинок був придбаний відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 1 червня 1990 року, тому необхідно врахувати, що відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, (чинного на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Положеннями ч.1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В ч.2 цієї статті вказано, що розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду .

За змістом ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У Цивільному кодексі України, крім понять нерухомість, нерухоме майно, об'єкт нерухомого майна (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: об'єкт незавершеного будівництва (стаття 331), об'єкт будівництва (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 7 січня 1971 року по 23 вересня 2017 року ними за спільні кошти проводилося будівництво житлового будинку № 18, що розташований в по області по вулиці Мічуріна в с. Врожба Лебединського району Сумської області, і тому необхідно визнати обєкт незавершенного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями ) № 18, що по вулиці Мічуріна в с. Врожба Лебединського району Сумської області обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Крім того, вказаний факт був стверджений показами свідка ОСОБА_6, яка ствердила, що вони разом будували будинок, позивачка працювала на заводі, виписувала цеглу для будівництва і приймала активну участьв будівництві.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Системне тлумачення категорій «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об'єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Не будуючи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Вказане дає підстави для висновку, що об'єкт незавершенного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16., а також у постанові Верховного Суду від 3 грудня 2018 року, справа № 525/511/16-ц, провадження № 61-32375 св 18.

Суд погоджується зі стороною відповідача в тому, що законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Таким чином, з вищевикладеного можна зробити висновок про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Під час розгляду справи судом знайшло підтвердження спільного будівництва житлового будинку № 18 відповідачем ОСОБА_3 разом із позивачем ОСОБА_1 у період їхнього перебування у шлюбі, тому необхідно визнати позивача ОСОБА_1 співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію обєкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями), що розташований по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області.

Позивачка просить суд визнати за нею також право забудовника на частину побудованого, але не введеного в експлуатацію спірного житлового будинку з господарськими будівлями, з подальшим дозволом на введення в експлуатацію та реєстрації права власності, оскільки вважає себе співвласником збудованого спірного майна.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, враховуючи 100% готовність об'єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями), не введеного власником в експлуатацію, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 331, ч.3 ст. 368 ЦК України ст.ст.60-63,68 СК України, ст. 22 КпШС України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої - АДРЕСА_1 право власності на 1/2 часитну житлового будинку загальною площею 56,6 кв.м. розташованого по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області.

Залишити за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/2 часитну житлового будинку загальною площею 56,6 кв.м. розташованого по вул. Мічуріна, 18 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої - АДРЕСА_1 судові витрати - судовий збір в розмірі 640 гривень сплачений нею при зверненні до суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Лебединський районний суд Сумської області до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 5 лютого 2019 року.

Суддя Бакланов Р. В.