Ухвала

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 293/215/17

провадження № 61-16231ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року повернуто особі, яка її подала.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2019 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Однак, дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що ухвала Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року в апеляційному порядку не переглядалася, то вона не може бути предметом касаційного перегляду і у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Згідно із чинним цивільним процесуальним законодавством України реалізація права на апеляційне оскарження особою, яка звертається з апеляційною скаргою, передбачає виконання певних вимог щодо порядку апеляційного оскарження.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У вказаному переліку не зазначена ухвала про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Положення зазначених статей ЦПК України узгоджуються із правовою позицією Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стосовно доступу до правосуддя. Так, у низці рішень ЄСПЛ щодо тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій сутті права (приміром, Рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. the United Kingdom», пункт 147).

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення у справі не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Таким чином, апеляційний суд застосував правильно положення статей 352, 353, 357 ЦПК України і дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.

Враховуючи вищевикладене, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець