ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 666/2675/13-ц
Номер провадження: №22-ц/819/996/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Пісоцька Т.І.,

відповідач ОСОБА_1

адвокат Фінкевич В.Г.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 28 серпня 2013 року у складі судді Рядчої Т.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про стягнення заборгованості за договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заявлених вимог зазначило, що 12 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 15000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12 вересня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 12,40 % річних.

12 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого Банку передано в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просив стягнути на користь Банку заборгованість станом на 09.04.2019 року у розмірі 17028,79 доларів США, а також звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації нерухомого майна, що належить відповідачам на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, що буде здійснена суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ "УкрСиббанк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 17028,79 доларів США 79 центів, яка складається з: заборгованості за простроченим кредитом в сумі 12425,64 доларів США; заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 4015,81 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 192,24 долара США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 395,10 доларів США.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м.

Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна, що належить відповідачам на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження та початковою ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності та проведеною відповідно до законодавства.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року заяву адвоката Проніної О.О., діючої від імені ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 серпня 2013 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила заочне рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з неї кредитної заборгованості, зазначивши, що вона у справі є лише майновим поручителем, а отже у разі прострочення виконання позикодавцем своїх кредитних зобов`язань її зобов`язання випливають виключно із договору іпотеки.

Крім того, просила відмовити в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на належну їй Ѕ частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що рішення в наведеній частині не ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ "УкрСиббанк" доводи апеляційної скарги не визнав, вважає рішення суду першої інстанції законим та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позикодавець порушив кредитні зобов`язання щодо строків та розміру повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, у зв`язку із чим дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості з позичальника та майнового поручителя.

Крім того, оскільки виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено іпотекою належної відповідачам квартири, внаслідок виникнення простроченої кредитної заборгованості виникли визначені законом підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки із встановленням способу його реалізації, визначеним позивачем.

Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

З аналізу положень ст.ст.541 та 543 ЦК України вбачається, що солідарний обов`язок боржників виникає виключно у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

З метою належного виконання боржником зобов`язань цивільним законодавством передбачено забезпечення виконання зобов`язань, різновидом якого є застава нерухомого майна, що йменується іпотекою та регулюється загальними положеннями ст.ст.572-593 ЦК України та спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ «Про іпотеку».

Правовим наслідком невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, є право заставодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок предмета застави задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних для витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Судом вірно встановлено, що 12.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 15000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12 вересня 2017 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,40 % річних.

12.09.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору №0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно умов якого вони передали позивачу в іпотеку належну їм трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, яка є власністю іпотекодавців на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 11.12.2006 року Фондом комунального майна м. Херсона згідно з розпорядженням № 20618-ж.

Додатковою угодою сторін № 1 від 30.10.2008 року до зазначеного кредитного договору №0 від 12.09.2007 року внесені зміни щодо термінів щомісячного погашення нарахованих відсотків з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою сторін № від 30.01.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 12.09.2007 року внесені зміни щодо кінцевого терміну повернення кредиту та змінено схему погашення кредиту, змінено реєстраційний номер договору в системі обліку банку на № .

Додатковою угодою сторін № 2 від 17.03.2009 року до зазначеного кредитного договору №0 від 12.09.2007 року внесені зміни щодо строку виконання зобов`язання зі сплати процентів в період з 01.01.2009 року по 31.01.2009 року та визначено, що вони здійснюються Позичальником в період по 25.02.2014 року.

Договором про внесення змін до іпотечного договору від 12.09.2007 року, укладеним сторонами та нотаріально посвідченим 12.03.2009 у новій редакції викладені пункти 1.2 та 1.2.2. щодо забезпечення іпотекою всіх зобов`язань ОСОБА_2 , включаючи додаткові угоди та остаточним строком повернення кредитних коштів до 12.09.2021 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 09 квітня 2013 року виникла заборгованість на загальну суму 17028,79 доларів США, яка склалася із: заборгованості за простроченим кредитом в сумі 12425,64 доларів США; заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 4015,81 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 192,24 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 395,10 доларів США.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 апеляційна скарга на ухвалене у справі рішення не подавалася, а суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями діяти виключно у визначених ст. 367 ЦПК України межах, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом не у повному обсязі, а в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, залишивши поза увагою, що відповідач ОСОБА_1 не є позичальником кредитних коштів, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором договорів поруки не укладала, а уклала іпотечний договір, відповідно до умов якого є виключно майновим поручителем і відповідає за порушення виконання позичальником кредитних зобов`язань тільки в обсязі вартості іпотечного майна, а отже відсутні визначені законом підстави для стягнення з неї солідарно із позичальником кредитної заборгованості. Способом захисту прав та законних інтересів кредитора у разі порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання є звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором солідарно із позичальником, у зв`язку із чим апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 28 серпня 2013 року підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Разом із тим, зважаючи на те, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо строків та сум погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість, яка досі є непогашеною, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на іпотечне майно з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» чітко визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц висловлена правова позиція про те, що не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень, оскільки сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування судового рішення у зв`язку із не зазначенням у ньому вартості предмета іпотеки та початкової ціни продажу предмета іпотеки колегією суддів не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом має бути проведено саме на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.06.2018 р. у справі № 372/3785/15-ц.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що на час апеляційного перегляду судового рішення положення статті 39 Закону України "Про іпотеку" доповнено частиною другою згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018, відповідно до якої у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав неповнолітніх та малолітніх онуків апелянта на користування спірним житловим приміщенням внаслідок звернення стягнення на нього, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно п.1.6. укладеного сторонами іпотечного договору (а.с.20-25), сторони погодили, що малолітніх та неповнолітніх дітей, а також інших непрацездатних осіб, які б, згідно закону, мали б право користуватися жилим приміщенням, що є предметом договору, і чиї права та охоронювані законом інтереси порушувалися би внаслідок укладення цього договору немає.

Відповідно до п.2.4.9. договору відповідачі зобов`язалися не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають Предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя.

З долученої до матеріалів справи довідки ОСББ «Добробут-2» від 12.08.2019 року вбачається, що у квартирі, яка є предметом іпотеки та належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстровано троє їх онуків, 2004 року народження, 2010 року народження та 2014 року народження, реєстрація яких відбулася після укладення договору іпотеки.

Приймаючи до уваги, що малолітні та неповнолітні діти не є власниками спірного приміщення та не були зареєстрованими у ньому на момент укладення іпотечного договору, при цьому апелянтом не надано належних та достовірних доказів на підтвердження дотримання вимог п.2.4.9. іпотечного договору щодо надання іпотекодержателем згоди на реєстрацію у спірному житловому приміщенні їх онуків, а будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки свідчать про зловживання саме іпотекодавцями своїми правами, колегія суддів приходить до висновку про відсутність за наведених обставин підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, обставини у справі встановлені вірно та ретельно перевірені наданими сторонами доказами, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в наведеній частині немає.

Керуючись ст.ст. 376,374,382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 28 серпня 2013 року скасувати в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" та ухвалити у цій частині нове рішення.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови - 27 серпня 2019 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська