Справа № 182/912/19
Провадження № 6/0182/24/2019
У Х В А Л А

Іменем України

13.02.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Тихомирова І.В.

секретаря - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області розглянувши подання старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

встановив:

Старший державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на її виконанні знаходиться виконавче провадження ВП № 42887901 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 167 469,63 грн.

Боржник рішення суду добровільно не виконує, на виклики державного виконавця не зявляється

Під час перевірки майнового стану боржника було встановлено, що майна на яке можливості звернути стягнення у боржника не виявлено

За повідомленням Державної міграційної служби України від 30 листопада 2018 року ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Оскільки боржником жодних заходів щодо виконання рішення суду не вживається, старший державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився.

Відповідно до приписів ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у правів виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено судом, на виконанні держаного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 знаходиться виконавче провадження виконавче провадження № 42887901 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 167 469,63 грн. (а.с.4).

Дані обставини підтверджуються постановою про відкриття виконавчого провадження від 09 квітня 2014 року (а.с. 5).

З подання вбачається, що ОСОБА_2 добровільно рішення суду не виконує.

Проте старшим державним виконавцем не надано суду жодних доказів які свідчили б про те, що боржник ОСОБА_2 навмисно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Стеттею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути

тимчасово обмежено у випадках, зокрема коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових

осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому

законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі

сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду або рішенням інших органів (посадових

осіб), а не за наявності факту невиконаних зобов'язань.

Тобто, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_2 старший державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання (ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

В той же час, в матеріалах подання відсутні докази, які б свідчили про те, що боржнику взагалі відомо, що відносно неї відкрито виконавче провадження про стягнення боргу, оскільки підтверджень про отримання боржницею викликів державного виконавця, останнім суду надано не було.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, дане подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається обовязок доказування.

У зв'язку з цим, заявником не надано суду належних та допустимих доказів того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, а також доказів, що ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України з метою невиконання покладених на неї зобов'язань.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом певного строку, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Доводи державного виконавця про те, що за боржницею не зареєстровано майно на яке можливо звернути стягнення, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки невиконання рішення суду через відсутність доходу або майна на яке може бути звернено стягнення не свідчить про навмисне ухилення та не є достатнім для обмеження у праві виїзду за межі України, тому подання задоволенню не підлягає.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов'язань та що за час виконання рішення виїжджав за межі України, що в результаті призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає доцільним відмовити старшому державному виконавцю Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: ОСОБА_3