КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Київ.

Справа № 369/2744/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5852/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретарі судового засідання Гордійчук Ж.В.,Миронюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року (у складі судді Пінкевич Н.С. інформація щодо складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_3 до Боярської міської рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: Міськрайонне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадстру в Київській області, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним та скасування рішення сесії Боярської міської ради, Державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування їх державної реєстрації за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міськрайонне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадстру в Київській області про визнання недійсним та скасування рішення сесії Боярської міської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Уберезні 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 1998 року є власником земельної ділянки площею 0.0998га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Через відсутність коштів вона не змогла побудувати житловий будинок та використовувала дану земельну ділянку під город.

У 2013 році, вона виявила, що на її земельній ділянці проводитьбудівельні роботи ОСОБА_5 , яка купила цю земельну ділянку у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 24.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В.

Позивач звернулась до суду із позовом про скасування рішення Боярської міської ради про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_6 та про визнання недійсним державного акту, виданого на його ім`я та договору купівлі-продажу. В ході розгляду цивільної справи стало відомо, що частина земельної ділянки позивача була передана у власність не тільки ОСОБА_6 , а і відповідачу по справі - ОСОБА_4 , яка продала її ОСОБА_2 . Як було з`ясовано в подальшому, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , і таким чином земельною ділянкою позивача заволоділи члени однієї родини.

Зазначає, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014 року, яке набрало законної сили, було визнано недійсними та скасовані рішення сесії Боярської міської ради про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_6 , державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на його ім`я, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , скасовано його державну реєстрацію.

Позивач вважає, що ОСОБА_4 також незаконно було передано у власність земельну ділянку, частина якої перебуває на праві власності у позивача відповідно до Державного акту від 03.03.1998 року.

Позивач не надавала згоди на передачу частини своєї земельної ділянки іншому громадянину, її у неї ніхто не вилучав, тому рішення ради та видача державного акту на право власності на земельну ділянку є грубим порушенням земельного законодавства та її прав, як законного власника землі. На підставі викладеного просила суд визнати незаконним (недійсним) та скасувати рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №40/2128 від 29 вересня 2005 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0600га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , виданого 11 березня 2006 року, кадастровий номер НОМЕР_2 , та скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 11 березня 2006 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 160 та скасувати кадастровий номер НОМЕР_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 29 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та скасувати реєстрацію договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 позовні вимоги уточнила (т.1 а.с. 155-161). Остаточно просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №40/2128 від 29 вересня 2005 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0600га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , виданого 11 березня 2006 року, кадастровий номер НОМЕР_2 , та скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 11 березня 2006 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 160 та скасувати кадастровий номер НОМЕР_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, укладений 29 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстрованого за номером АДРЕСА_3 та скасувати реєстрацію договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0600га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , - серії НОМЕР_3 , виданий 06 вересня 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 та скасувати його реєстрацію у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за НОМЕР_4 та скасувати кадастровий номер НОМЕР_2 .

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов (т.1 125-128), та заяву про зміну підстав позову (т.3 а.с. 114-119). Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,0600га по АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29 грудня 2006 року з ОСОБА_4 Дана земельна ділянка була передана ОСОБА_4 рішенням ради від 24 листопада 2004 року та від 29 вересня 2005 року, з отриманням в подальшого державного акту, який підтвердив право власності на земельну ділянку. Після укладення договору купівлі-продажу, він замовив виготовлення технічної документації та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Вважає, що рішення ради та отримання державного акту ОСОБА_3 відбулось з порушеннями. Так, будь-які будівлі на даній земельній ділянці до моменту купівлі-продажу були відсутні, земельна ділянка не передавалась їй раніше у постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, а це були землі запасу, тому Боярська міська рада не мала права безоплатно надавати дану земельну ділянку ОСОБА_3 та порушила положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26 грудня 1992 «Про приватизацію земельних ділянок» та Земельного кодексу станом на 1996-1998 року. Саме ці порушення закону є підставою для визнання правочину (передачу земельної ділянки у власність та набуття права власності на неї) на підставі ч.3 ст.215 ЦК України, а саме рішення ради від 16 грудня 1996 року недійсним та його скасування. Вказав також, що поданий ОСОБА_3 акт про перенесення в натурі меж земельної ділянки 1-А, кв.8 від 02 липня 1996 року складений незаконно.

Просив суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинськог району Київської області №428/2 від 16 грудня 1996 року в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0998га; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0998га, серії НОМЕР_5 від 03 березня 1998 року, виданий на імя ОСОБА_3 ; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №40/2128 від 29 вересня 2005 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , виданий 11 березня 2006 року, кадастровий номер НОМЕР_2 , скасовано державну реєстрацію вказаного державного акту та кадастровий номер НОМЕР_2 . У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю. Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що вважає неправильними висновки суду першої інстанції про те, що правовідносини, які склались між сторонами врегульовані положеннями ст. ст. 387, 388 ЦК України. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014 року, з аналогічними обставинами, її позовні вимоги були задоволені у повному обсязі і вказане рішення пройшло усі можливі судові інстанції та було залишене без змін.

Відповідач ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначив, що суд не дав належної оцінки доказам, поданим сторонами та взяв до уваги лише доводи позивача, не давши їм, при цьому, відповідної правової оцінки.

Обома сторонами подано відзиви на апеляційні скарги, які долучено до матеріалів справи.

Постановою апеляційного суду Київської області від 07 березня 2018 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, укладений 29 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О. В., зареєстрованого за номером 1257 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , серії НОМЕР_3 , виданий 06 вересня 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 та скасовано його реєстрацію у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за НОМЕР_4 та скасовано кадастровий номер НОМЕР_2 .

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з судовим рішенням у квітні 2018 року ОСОБА_9 . в інтересах ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У травні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну каргу, у якій просила скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року касаційні скарги ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 07 березня 2018 року скасовано, через неповідомлення учасників процесу про дату судового засідання в апеляційному суді. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_11 підтримали свою апеляційну скаргу, проти задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечували.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечували, просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасувати рішення суду першої інстанції від 03 листопада 2017 року та постановити по справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову повністю. Додатково просили врахувати, що на даний час порушена кримінальна справа щодо підробки державного акту , отриманого позивачем ОСОБА_3 , а відповідно її права не підлягають захисту.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_12 просили відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 та задовольнити скаргу ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_3 , а також відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , з огляду на наступні обставини.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 липня 1997 року були перенесені в натурі межі наданої земельної ділянки 1а, квадрат 8 ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним актом (т. 1 а.с.12).

На підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №428/2 від 16 грудня 1996 року ОСОБА_3 , 03 березня 1998 року отримала державний акт НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,0998 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.(т. 1 а.с. 9)

Відповідно до ст.ст. 22-23 ЗК України, 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином, ОСОБА_3 отримала у встановленому порядку державний акт на право власності на земельну ділянку, тому право власності у позивача на земельну ділянку площею 0,0998 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд виникло у 1998 році.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 з приводу того, що бланк державного акту ОСОБА_3 не видавався компетентними органами, а тому такий акт підроблений з приводу чого порушена кримінальна справа, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що наявність порушеної кримінальної справи та внесення відомостей до державного реєстру з цього приводу не є належним доказом, що державний акт на право власності на землю ОСОБА_3 є підроблений. Вироку з цього приводу на час вирішення доаної справи не має. Крім того, не існує рішень в цивільних справах з приводу визнання незаконним , отриманого ОСОБА_3 державного акту на землю.

Слід також зазначити, що правомірність набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 встановлена під час розгляду іншої цивільної справи, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014 року , яке набрало законної сили.

Встановлено також, що рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №32/791 від 24 листопада 2004 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, яка розташована в м. Боярка для будівництва та обслуговування житлових будинку та господарських споруд ОСОБА_4 по вул. Деснянська, 600 кв.м .

Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 40/2128 від 29 вересня 2005 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, яка розташована в м. Боярка для будівництва та обслуговування житлових будинку та господарських споруд по вул. Деснянська, 600 кв.м. та передано у приватну власність вищевказану земельну ділянку ОСОБА_4 У подальшому ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

29 грудня 2006 року ОСОБА_4 продала належну їй земельну ділянку загальною площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_4 відповідачу по справі ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстрованого за номером 1257. (т. 1 а.с. 131)

06 вересня 2007 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 . (т. 1 а.с. 129)

Вирішуючи даний спір, суд вважав встановленим те, що на підставі рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 40/2128 від 29 вересня 2005 року ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку, частина якої належить ОСОБА_3 з 1998 року, що є незаконним та порушує права ОСОБА_3 29 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 незаконно укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, яка частково належить позивачу, право власності на яку на час укладення правочину не припинено, та не вилучено.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважавв становленими є доведеними, висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційцної скарги ОСОБА_2 в частині недоведеності позивачкою факту придбання ним земельної ділянки, частина якої іще в 1998 році була надано ОСОБА_3 спростовуються поданими суду доказами.

Так, обставини щодо часткового накладення земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_4 , на земельну ділянку, яка належала на праві власності позивачу ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами: Актом про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу межових знаків на зберігання від 11 серпня 2014 року (т.1 а.с. 38); висновком експерта за результатами проведення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи №2383/16-41 від 19 серпня 2016 року (т. 3 а.с. 14-28). Зокрема, із вказаного висновку експерта вбачається, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3 , частково перетинається із земельною ділянкою ОСОБА_2 , згідно координат фактичних меж цієї ділянки. Площа перетину земельних ділянок становить 0,0208 га.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, встановлених судом.

В судовому засіданні апеляційного суду, представники відповідача ОСОБА_2 не змогли пояснити та довести, внаслідок чого зменшився розмір земельної ділянки ОСОБА_3 , який за державним актом, отриманим останньою становив 0,0998 га , проте після отримання землі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які продали свої земельні ділянці в подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , позивачка втратила свою земельну ділянку та в 2013 році з`ясувала, що вона зайнята іншими людьми.

Доводи з приводу пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що початком перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України є момент, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення своїх прав. Оскільки позивач використовувала спірну земельну ділянку під город, довідатись про порушення свої прав вона змогла лише, коли на її земельній ділянці в 2013 році розпочалось будівництво, а тому звернувшись з позовом в березні 2015 року не пропустила строк звернення до суду.

Користуючись своєю змельною ділянкою в той час коли відповідачі отримували державні акти та продавали землю, позивач не могла припустити, що земельна ділянка вибуває з її власності та порушуються її права.

Таким чином, враховуючи, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, керуючись ст. 375 ЦПК України, колегія суддів відмовляє в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишає рішення районного суду в частині задоволених вимог без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та державного акту, виданого на ім`я ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що позивач обрала невірний шлях захисту порушеного права власника, вказавши, що ОСОБА_3 , яка вважає себе власником частини земельної ділянки, має право витребувати цю частину від добросовісного набувача ОСОБА_2 з підстав, передбачених ч.3 ст.388 ЦК України, а не шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків його недійсності, учасником якого вона не є.

При цьому, суд першої інстанції послався на правовий висновок Верховного Суду України по справі № 6-107цс12, відповідно до якого у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним відійти від застосування вказаної вище правової позиції у даному спорі, враховуючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є земельна ділянка площею 0,0208 га., яка незаконно, без вилучення у власника ОСОБА_3 була передана ОСОБА_4 у складі цілої земельної ділянки площею 0,0600 га та в подальшому була придбана ОСОБА_2

На думку колегії суддів, не вбачається можливим витребування земельної ділянки спірної площі (0,0208 га), оскільки ділянка такого розміру не існує, як окремий об`єкт нерухомості, не визначені її межі та конфігурація, що може значно утруднити виконання рішення про витребування майна.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 , посилаючись на положення ч. 3 ст. 215 ЦК України, просила визнати недійсним спірний договір купівлі-продажу та застосувати правові наслідки недійсності правочину, скасувавши реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 та кадастровий номер.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Оскільки за договором купівлі-продажу земельної ділянки була відчужена земельна ділянка,частина якої належить позивачу, право власності на яку на час укладення правочину не припинено, не вилучено, тому такий договір підлягає визнанню недійсним, оскільки предметом договору виступила земельна ділянка, право власності на яку продавець ОСОБА_4 отримала на підставі незаконного рішення ради, яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 Доказів іншого місця розташування земельної ділянки ОСОБА_2 суду подано не було.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказане, враховуючи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з ухваленням нового рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600га, укладеного 29 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним, як такий, що виданий на підставі недійсного правочину. Відповідно, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за НОМЕР_4 та кадастровий номер НОМЕР_2 .

Колегія суддів апеляційного суду також не приймає іншідоводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , в частині наявності правових підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не надав суду доказів які саме його прав були порушені оскаржуваним рішенням ради та подальшою видачею ОСОБА_3 державного акту, враховуючи те, що право власності у ОСОБА_3 виникло у 1998 році, а у ОСОБА_2 лише у 2006 році.

Апеляційний суд з такими висновками погоджується, оскільки вони ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Звертаючись до суду із вимогою про визнання недійсним та скасування рішення Боярської міської ради від 16 грудня 1996 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, ОСОБА_2 , в порушення вимог ст. 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), не надав суду належних та допустимих доказів, на підтвердження порушення його прав, свобод чи інтересів у зв`язку з ухваленням у 1996 році Боярською міською радою оспорюваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374-376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, укладений 29 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстрованого за номером 1257 та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , серії НОМЕР_3 , виданий 06 вересня 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 та скасувати його реєстрацію у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за НОМЕР_4 та скасувати кадастровий номер НОМЕР_2 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постановискладено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: