Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 206/4889/16-ц

провадження № 61-34032св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дніпровська міська рада,

третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Куликов Сергій Васильович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року у складі судді Зайченко С. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом доДніпровської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Куликов Сергій Васильович, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ї ї мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,0814 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :09:032:0030, земельну ділянку площею 0,0557 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :09:032:0035, земельну ділянку площею 0,0667 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вона постійно проживала зі спадкодавцем та впродовж шести місяців звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці, окрім неї відсутні. Нотаріус, який відкрив спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки нею не надано оригіналів правовстановлюючих документів на вказане майно. Враховуючи, що ці документи втрачені, то існують перешкоди у набутті права власності на спадкове майно в позасудовому порядку.

Представник відповідача в суді першої інстанціїзаперечувала проти задоволення позовних вимог з мотивів ненадання позивачем доказів про порушення міською радою її прав, відсутності у позивача правовстановлюючих документів на земельні ділянки та домоволодіння, ненадання доказів відсутності можливості відновлення чи одержання відповідних правовстановлюючих документів, наявностіпідстави вважати, що споруди домоволодіння на АДРЕСА_2 , можуть знаходитись на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на спадкове майно: домоволодіння АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,0814 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :09:032:0030, земельну ділянку площею 0,0557 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :09:032:0035, земельну ділянку площею 0,0667 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь позивача судовий збір у розмірі 6 890 грн.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просиласкасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради відхилено, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що документи про право власності на нерухоме майно існували, проте були втрачені власником, а отримати нові спадкоємець не має можливості. Апеляційний суд зазначив, що наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У вересні 2017 року Дніпровська міська радазвернулась до суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, скасувати ухвалу апеляційного суду, ухваливши в частині вирішення питання про судові витрати нове рішення.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивач безпідставно просила стягнути судовий збір з міської ради за відсутності спору між сторонами, Дніпровська міська рада як орган місцевого самоврядування відповідно до пункту 15-1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справ у всіх судових інстанціях звільнена.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом перегляду у касаційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати та ухвала апеляційного суду у відповідній частині.

Відповідно до статті 88 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача відповідає указаній нормі процесуального права.

Доводи касаційної скарги про стягнення судового збору за відсутності цивільно-правового спору є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішень відповідач заперечував проти позову по суті заявлених позивачем вимог, а не лише вимог про стягнення сплаченого судового збору. Отже, між сторонами існував спір, який вирішений судами.

Необґрунтованими є посилання заявника на його звільнення від плати судового збору на підставі пункту 15-1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки відповідно до вказаної норми від сплати судового збору звільняються органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою, а в цій справі Дніпровська міська рада є не позивачем, а відповідачем у справі, не пов`язаній з визнанням спадщини відумерлою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення у частині, що оскаржується, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року. Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання указаного рішення суду першої інстанції підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний