Справа № 216/5399/18
провадження 2/216/1364/19
РІШЕННЯ

іменем України

05 квітня 2019 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Ярмошенко О.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання однієї дитини, -

встановив:

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дитини, чим порушує її права на достатній рівень життя.

У позовній заяві зазначено, що з 15 вересня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем та взяла його прізвище, її дошлюбне прізвище Власова. Шлюб зареєстровано в Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в України, актовий запис №648. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.01.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано з вказівкою дата припинення шлюбних відносин «з липня 2013 року». Добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач не бажає. Після припинення шлюбних відносин, тобто з липня 2013 року, відповідача ніякої допомоги на утримання не надавав, хоча весь час працював та неодноразово обіцяв, що буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

03 січня 2019 року від представника відповідача до суду найшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Проти позовних вимог відповідач заперечує частково і не згодний з позовною заявою в частині стягнення аліментів за минулий період та вважає, що у задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено через його безпідставність, необґрунтованість, а також через те, що даний позов не підкріплений належними доказами і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору та бажанні отримати незаконну матеріальну вигоду. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені судом не більше ніж за три роки. Ніяких дій з боку відповідача, які б перешкоджали сплаті аліментів не відбувалось за весь час з моменту розлучення. Навпаки він перераховував кошти на утримання сина на карту ОСОБА_2 З 2003 року працює на одному виробництві ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», з 2004 року в цеху СПЦ-2 сортувальником, різником гарячого металу, по теперішній час. З 15.09.2007 року по січень 2014 року перебував з позивачкою у шлюбі. Вказує, що відповідач не перешкоджав позивачу щодо вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача та не ухилявся від виконання обовязків щодо отримання свого сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та позивачем не надані суду докази про її власні дії, спрямовані на одержання аліментів.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги визнали частково та просили заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час залишити без задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Власова) ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-КИ №086002, видане 15.09.2007 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.4).

Разом із тим, як вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-КИ №251749, виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що складено відповідний актовий запис №801 (а.с.5).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.01.2014 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.8).

В подальшому, 06.01.2016 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Лисенко» (а.с.68).

Згідно з довідкою від 27.09.2018 року, виданою головою квартального комітету №11 ОСОБА_10, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає без реєстрації за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Івана Сулими, буд. 3, разом із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З наданих документів вбачається, що відповідач ОСОБА_4 працює у ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» та його заробіток з липня 2013 року по січень 2019 року склав 469038 гривень 38 копійок (а.с.64-66), що свідчить про те, що відповідач здоровий, інвалідом не визнаний та має постійний дохід.

Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_4 від обовязку утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто.

Разом із тим, свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що знайома з позивачем близько 15 років, а з відповідачем - з 2012 року. У 2009 році у позивач та відповідача народився син. Також вказала, що після розлучення, а саме з 2013 року, ОСОБА_4 не надав ОСОБА_2 допомоги на утримання сина. Також вказала, що була свідком того, як в січні 2014 року ОСОБА_4 обіцяв позивачу надавати допомогу на утримання дитини, але востаннє надав таку допомогу восени 2013 року.

Крім того, допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що позивач у справі її племінниця, а з відповідачем знайома з моменту одруження сторін. Після розлучення відповідач самостійно обіцяв надавати допомогу на утримання сина, але з 2013 року допомоги так і не надавав.

Також, свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що знайомий з відповідачем протягом останніх 7-8 років та вони підтримують дружні відносини. З позивачем не знайомий. Разом із тим вказав, що йому відомо про те, що у відповідача є син та останній говорив йому про те, що надає допомогу на утримання дитини.

Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не виконує відносно своєї малолітньої дитини сина ОСОБА_14, передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) його батька ОСОБА_4, починаючи стягнення з 01 липня 2013 року.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.180-182 СК України, суд-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання однієї дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6), аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері дитини - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний код НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8), щомісяця, починаючи з 01 липня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов