Провадження № 22-ц/801/846/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 рокуСправа № 127/29913/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судових засідань Топольської В.О., представника відповіда-ча, скаржника Прокуратури Вінницької області прокурора Гущіної Н.В., пред-ставника позивача ОСОБА_1 адвоката Клінчикова С.О., розглянувши за пра-вилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Прокуратури Вінницької області, Го-

ловного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної

казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ

України у Вінницькій області про стягнення коштів в рахунок відшкоду-

вання моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового

слідства та прокуратури,

за апеляційними скаргами заступника прокурора Вінницької області Шпортуна Андрія Миколайовича, представника Державної казначейської служби України Мараховської Валентини Федосіївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року, ухвалене у м. Вінниці за голову-вання судді Ан О.В., повний текст якого складений 21 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Позов мотивований тим, що 26 вересня 2014 року позивачу було пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, притягнуто його до кримінальної відповідальності. Вироком Шаргородського районного суду Він-ницької області від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апе-ляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року, ОСОБА_1 вип-равдано за пред`явленим обвинуваченням. Зазначаючи про перебування під слідством і судом понад 42 повних місяці, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, зазнання тривалих негативних емоційних хвилювань через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_1 просив суд врахувати тривалість, тяжкість вимушених змін у його житті, глиби-ну перенесених фізичних, душевних страждань, значні зусилля, докладені для виправлення становища, в якому він перебував, проведення неякісного, поверх-невого, упередженого досудового слідства та стягнути на його користь з Держа-ви України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку 469 098,00 гривень у відшкодування мораль-ної шкоди ( а. с. 1-6 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року позов задоволений частково. Стягнуто з Державного казначейства Украї-ни за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного спи-сання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 180 000,00 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокурату-ри відмовлено. Стягнуто у рівних частинах з Прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на користь держави 1800,00 гривень судового збору. Ухвалою цього суду від 21 березня 2019 року виправлена допущена описка в судовому рішенні від 18 лютого 2019 року, четвертий абзац резолю-тивної частини рішення викладений у наступній редакції: «Стягнути у рівних частинах з Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій об-ласті на користь держави 1800,00 гривень судового збору» ( а. с. 101-110, 116-117 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, заступник прокурора Вінницької області Шпортун А.М., представник Державної казна-чейської служби України Мараховська В.Ф. оскаржують його в апеляційному порядку, просять оскаржуване рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволенні позову. Заступник прокурора Вінницької облас-ті посилається у скарзі на невідповідність судового рішення вимогам статті 263 ЦПК України, недоведеність позивачем завдання моральної шкоди, протиправ-ності діяння її заподіювачами, наявності причинного звязку між шкодою і про-типравними діяннями заподіювачів, вини останніх в її заподіянні. Скаржник вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом має бути у розмірі 178 187,00 гривень, а судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Представник Державної казначейської служби України Мараховська В.Ф. в апеляційній скарзі посилається на допущення судом порушення норм процесу-ального права, неправильне застосування норм матеріального права, що поля-гає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, та не застосуванні за-кону, який підлягав застосуванню. На думку скаржниці справа про відшкоду-вання моральної шкоди за позовом ОСОБА_1 повинна була розглядатися Шаргородським районним судом Вінницької області, який розглядав кримі-нальну справу стосовно позивача, а не Вінницьким міським судом Вінницької області; відповідно з частиною першою статті 12 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої грома-дянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову ді-яльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у справі по-винна постановлюватися ухвала, а не рішення. У решті доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам апеляційної скарги заступника прокурора Вінниць-кої області. Зокрема йдеться про безпідставне застосування судом для розра-хунку розміру завданої моральної шкоди місячного розміру мінімальної заро-бітної плати, встановленого статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік». Скаржниця наголошує, що для розрахунку розміру від-шкодування моральної шкоди на виконання норм Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів Украї-ни», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, має застосовуватися не міні-мальна заробітна плата, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, вста-новлений на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. У скарзі окремо зазначається про звільнення скаржника від сплати судового збору в апеляційній та касаційній інстанціях у разі якщо судовий збір за подання по-зовної заяви не справляється.

24 квітня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_2 ка В. ОСОБА_3 . на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, де він, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, зазначає про можливість звернення в суд з позовною заявою, не застосування у даному випадку норм статей 12, 13 Зако-ну України № 266/94-ВР у звязку з постановлення у кримінальній справі щодо нього виправдовувального вироку. Позивач наголошує, що підставою для від-шкодування завданої йому моральної шкоди є норми пункту першого частини першої статті 1, частини другої статті 1, пункту першого частини першої статті 2 Закону України № 266/94-ВР, що докладно викладено у позовній заяві. При цьому фактичні обставини справи, суть яких полягає у наявності виправдову-вального вироку, ніким з учасників справи не оспорювалися. Стосовно пра-вильності застосування судом при обчисленні відшкодування моральної шкоди розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом позивач посилаєть-ся на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц.

Ухвалою апеляційного суду від 10 квітня 2019 року ( а. с. 152 ) задоволена заява представника Державної казначейської служби України Мараховської В.Ф. та поновлений їй процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційні відповідно прокурора відділу забезпечення представництва в суді управ-ління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Вінницької області Гущіної Н.В., представника позивача ОСОБА_1 адвока-та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у ній докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області Шпортуна А.М. задоволенню не підлягає, апеля-ційна скарга представника Державної казначейської служби України Мара-ховської В.Ф. підлягає частковому задоволенню лише стосовно визначення по-рядку відшкодування завданої моральної шкоди позивачу у справі. Крім цього не підлягають стягненню судові витрати з Державної казначейської служби України як юридичної особи не причетної до завдання позивачу моральної шко-ди.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно по суті є законним, об`єктивним, обґрунтованим та справедливим за вик-люченням визначення порядку відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат у справі.

Судом встановлено, що 26 вересня 2014 року в рамках кримінального про-вадження № 0000175 від 08 липня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, ОСОБА_1 пред`яв-лено повідомлення про підозру в тому, що, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи 08 липня 2014 року технічно справним автомобілем «Форд Транзит», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку № 76 по вулиці Івана Цурканя в с. Хоменки Шаргородського району Вінниць-кої області у напрямку с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, у порушення вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України та вимог горизонтальної дорожньої розмітки він не врахував дорожньої обста-новки, а саме заокруглення проїзної частини праворуч по напрямку його руху, при погіршенні видимості по напрямку руху не зменшив швидкість, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транс-портним засобом. При зміні напрямку руху ліворуч ОСОБА_1 не переконав-ся, що маневр буде безпечним, не створить небезпеки іншим учасникам дорож-нього руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зус-трічного руху, допустивши зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», державний но-мерний знак НОМЕР_2 під керуанням ОСОБА_5 , який рухався по належ-ній смузі руху у зустрічному напрямку. Після цього ОСОБА_1 виїхав за межі проїзної частини, де відбувся наїзд автомобілем на дерево. Внаслідок цієї шля-хово-транспортної пригоди пасажирка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 - ОСОБА_6 від отриманих травм під час надання медичної допомоги помер-ла. Водій автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_5 отримав важкі тілесні ушко-дження. Досудове розслідування здійснювалося працівниками ВВС ВР ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області.

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 листо-пада 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року, ОСОБА_1 виправдано за пред`явленим об-винуваченням у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопо-рушення.

Строк обвинувачення позивача тривав з 26 вересня 2014 року по 16 квітня 2018 року, тобто 42 місяці 21 день.

Задовільняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивач, маючи право на застосування альтернативної підсудності обрав шлях захисту свого права, що не суперечить закону. Суд критично оцінив та відхилив твердження представника Державної казначейської служби України про необхідність відмови у позові у зв`язку з незастосуванням спеціального за-кону щодо розгляду такої категорії справи місцевим загальним судом, який зак-ривав кримінальне провадження. Ураховуючи період часу введення в дію прий-нятого 02 липня 2015 року Закону України «Про національну поліцію», непри-четність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області до проведення досудового розслідування справи стосовно ОСОБА_1 суд дій-шов висновку про неналежність цього відповідача та необхідність відмови у по-зові до нього. Посилаючись на норми Законів України № 266/94-ВР, «Про Дер-жавний бюджет України на 2019 рік», роз`яснення пункту дев`ятого постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», ура-ховуючи практику Європейського суду з прав людини, перебування ОСОБА_1 під слідством та судом з 26 вересня 2014 року по 16 квітня 2018 року, тоб-то 42 місяці 21 день, розмір мінімальної місячної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року, що становить 4173,00 гривні, суд визначив суму морального відшкодування позивачу у 180 тисяч гривень. При цьому суд не сумнівався у дійсно заподіяній моральній шкоді позивачу, але зменшуючи заявлений ним до стягнення розмір відшкодування у 469 098,00 гривень вказав, що стосовно ньо-го не обиралася пов`язана з позбавленням чи обмеженням волі міра запобіжно-го заходу.

З висновками суду, викладеними в оскаржуваному рішенні, слід погодити-ся, оскільки факт завдання ОСОБА_1 моральної ( немайнової ) шкоди внас-лідок тривалого незаконного перебування під слідством і судом є обєктивним, доведеним.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 18 лютого 2019 року, зас-тупник прокурора Вінницької області посилається на недоведеність позивачем завдання йому, наявність моральної шкоди, на те, що мінімальний розмір мо-ральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом має бу-ти в сумі 178 187,00 гривень, а судовий збір повинен компенсуватися держа-вою. Представник Державної казначейської служби України наголошує у скарзі на непідсудність справи суду, що її розглянув; ухвалення судом рішення за-мість постановлення ухвали; недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди; безпідставність застосування судом для розрахунку розміру відшкоду-вання моральної шкоди мінімальної заробітної плати, визначеної статтею 8 За-кону України «Про Державний бюджет на 2019 рік», в той час, коли мав засто-совуватися розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Скаржниця підкреслює безпідставність стягнення моральної шкоди та судового збору з Державної казначейської служби України.

Вимога апеляційної скарги заступника прокурора Вінницької області задо-воленню не підлягає. Скарга Державної казначейської служби України, як заз-началося, підлягає частковому задоволенню щодо визначення порядку відшко-дування завданої моральної шкоди та перерозподілу судових витрат у справі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, проку-ратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерп-ний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ка-ліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у прини-женні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування мо-ральної ( немайнової ) шкоди» роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодув-ання моральної ( немайнової ) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Ухвалюючи 18 лютого 2019 року рішення, суд першої інстанції, врахував-ши засади поміркованості, розумності та справедливості, зробив висновок про те, що внаслідок тривалого кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , який врешті виправданий, останньому завдана моральна шкода, грошова ком-пенсація якої підлягає стягненню на його користь. Цей висновок є правильним, обгрунтованим.

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оператив-но-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і су-ду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії ор-ганів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідуван-ня, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додатко-вих зусиль для організації свого життя. Частинами другою та третьою статті 13 цього Закону передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з ураху-ванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внас-лідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбав-лення можливостей реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями орга-нів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового роз-слідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдовуваль-ним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального прова-дження.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховно-го Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/2373/15-ц, провадження № 14-298цс18.

При визначенні розміру моральної шкоди належить виходити з розміру мі-німальної заробітної плати, що встановлений і діє на час розгляду справи. За-коном України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що з 01 січня 2019 року розмір мінімальної заробітної плати становить 4173,00 гривні. Тобто мінімальний розмір компенсації моральної шкоди у даному ви-падку становить 178 187,00 гривень. Однак визначення судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в сумі 180 тисяч гривень не є порушенням законодавства, що регулює виниклі і наявні правовідносини між сторонами у справі, рішення суду першої інстанції в цій частині не вплинуло на правильність застосування до спірних правовідносин, зокрема, положень статті 23 ЦК України та статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шко-ди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють опера-тивно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значен-ня для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладе-них у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм про-цесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області Шпортуна Ан-дрія Миколайовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України Мараховської Валентини Федосіївни задовільнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій ре-дакції: «Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповід-ного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 180 000,00 гривень ( сто вісімдесят тисяч гривень 00 коп. ) у відшкодування моральної шкоди.

З абзацу четвертого резолютивної частини рішення виключити слова: «Дер-жавної казначейської служби України».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

В.В. Оніщук