Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1769/18 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/1769/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2. Просила стягнути: аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також - аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки доходу, щомісячно. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31 жовтня 2015 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3. Шлюбні відносини фактично припинені. Донька перебуває на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Хоча вона працює, але розмір її доходу не достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2018 року та до досягнення нею повноліття. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в цій частині та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що донька ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за його місцем реєстрації та проживання, що підтверджується доказами. Позивач проживає окремо. Він має постійну роботу та утримує дитину. Натомість ОСОБА_1 не підтвердила тих обставин, що донька проживає із нею та знаходиться лише на її утриманні. У суді першої інстанції розглядається цивільна справа за його позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, рішення у якій на даний час не постановлено. Рішенням суду від 29 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано, а доньку ОСОБА_3 залишено проживати разом із матір'ю, хоча вона такої позовної вимоги не заявляла. Наразі справа знаходиться на розгляді в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду - без змін. Зазначає, що відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого виникають сварки, а свідком конфлікту нерідко стає донька. Неодноразово (13 лютого 2018 року, 09 серпня 2018 року) відповідач застосовував до неї (позивача) фізичну силу. Вона не проживає за місцем реєстрації (АДРЕСА_1) та вимушена проживати у своєї матері (АДРЕСА_2) через побої чоловіка та перешкоджання їй у проживанні за місцем реєстрації. Дитина проживає із нею постійно. Відповідач лише тимчасово забирає доньку до себе. Лише 16/100 частин квартири, у якій вони всі зареєстровані, належить матері відповідача на праві власності. Свій дохід відповідач витрачає на себе, а вона витрачає, отриманий нею дохід, на доньку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, тобто у частини позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, відповідно до положень ст.367 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволення з наступних підстав.

Апеляційний суд не перевіряє рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років, оскільки воно у цій частині позову відповідачем не оскаржується.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзаци перший та другий частини другої ст.182 СК України).

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 2015 року (а.с.3).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дівчинка, ОСОБА_3, батьками якої є сторони (свідоцтво про народження, а.с.4).

Сторони та їх малолітня дитина зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6,8 зворот,16-17). У матеріалах справи відсутні докази того, що сторони або їх донька є співвласниками даного житла. Разом із тим, сторони визнали ту обставину, що частина даної квартири належить на праві власності матері відповідача.

У довідці, яка видана депутатом Малинської міської ради від 05 вересня 2018 року, що складена на підставі слів двох сусідів, зазначається, що позивачка за місцем реєстрації не проживає (а.с.19). Як пояснила у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач, вона не може проживати за місцем реєстрації та вимушена проживати у будинку АДРЕСА_2, тобто у помешканні, де проживає її мати. Даний будинок складається із трьох кімнат, для виховання та розвитку малолітньої дитини створені всі необхідні умови (а.с.64).

Отже, батьки дівчинки проживають окремо.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його постановлення.

Так, призначаючи аліменти на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції, у сукупності з іншими доказами у справі, прийняв до уваги й рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2018 року, резолютивною частиною якого шлюб між подружжям розірваний, а донька ОСОБА_3 була залишена проживати разом із матір'ю, тобто ОСОБА_1 (копія рішення у справі №283/1459/18 приєднана до матеріалів даної справи).

Наразі постановою Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2019 року рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2018 року в частині залишення дитини проживати із матір'ю скасоване (копія постанови апеляційної інстанції також приєднана до матеріалів справи).

Із пояснень сторін в суді апеляційної інстанції слідує, що донька проживає то з позивачем, то - з відповідачем. Дитина віку десяти років не досягла, а батьки самостійно не можуть дійти згоди щодо того, з ким із них має проживати малолітня донька ОСОБА_3. Повідомили, що наразі спір щодо місця проживання малолітньої дитини знаходиться на розгляді в суді першої інстанції.

Доказам, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, зокрема, довідці депутата Малинської міської ради від 05 вересня 2018 року, яка складена ці слів трьох сусідів, що донька проживає із батьком та перебуває на його утриманні (а.с.18), поясненню продавців магазину від 04 вересня 2018 року, що дитина із батьком щодня відвідує магазин, де купують продукти харчування (а.с.20), надана оцінка судом першої інстанції у їх сукупності. Додатково відповідачем докази не подавалися, а тому доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, що для суду апеляційної інстанції є неприпустимим. Окрім того дослідження питань ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини та стан її здоров'я входять до предмету доказування у справі щодо місця проживання малолітньої дитини.

Отже, на даний момент спір між батьками малолітньої дитини щодо місця проживання останньої судом ще не вирішений. Сторони не можуть дійти згоди й щодо способу та розміру матеріальної допомоги батька дівчинки на утримання останньої.

Виходячи із найвищих інтересів дитини, передчасно позбавляти дитину утримання від батька, оскільки як пояснив сам відповідач в останньому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, дитина наразі проживає із матір'ю, тобто позивачем.

Стосовно ж розміру утримання батьком дитини, то згідно з довідкою про заробітну плату за січень-червень 2018 року позивач працює в ПІІ «Амік Україна» на посаді оператора заправних станцій та її дохід за вказаний період склав 39 943,82 грн. (а.с.28). Відповідач визнав, що також працює, але доказів щодо розміру свого доходу суду не надав. Не довів відповідач й належними та допустимими доказами, на які потреби доньки та яку суму він щомісяця витрачається. До вирішення в судовому порядку питання щодо місця проживання доньки батько дитини не повинен, скориставшись скасуванням рішення суду в частині залишення дитини проживати із матір'ю, усунутися від утримання доньки, оскільки це може призвести до порушення інтересів дитини.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити не третю, а четверту частину від доходу відповідача, але при цьому не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Така матеріальна допомога батька є необхідною для малолітньої дитини та буде достатньою для забезпечення гармонійного розвитку ОСОБА_3. Доводи апеляційної скарги, з огляду на вищевикладене, висновків суду першої інстанції з цього приводу не спростовують.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення залишається без змін, оскільки ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 лютого 2019 року.