_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1214/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та надання права на прийняття спадщини за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення її від спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та надання йому права на прийняття спадщини першої черги, мотивуючи позов тим, що він є рідним братом померлого, а відповідач дочкою померлого. Оскільки померлий, який за життя був інвалідом 2 групи та потребував стороннього догляду, проживав з ним і він доглядав за ним, а відповідач не надавала йому матеріальної допомоги та не доглядала за ним, просив позов задовольнити.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні не наполягав на виклику свідків, допитати яких він клопотав раніше.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що шлюб між її батьком та матір`ю було розірвано і він переїхав проживати до своєї матері, а вона залишилася проживати з матір`ю. Повнолітньою вона стала ІНФОРМАЦІЯ_4, а з 2011р. по 2015р. навчалася за кошти держбюджету в вищому навчальному закладі і матеріальний прибуток її був нижче прожиткового мінімуму. Вважає позов безпідставним, просить у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є рідним братом ОСОБА_3 , а відповідач рідною дочкою останнього.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач написала заяву у Першу одеську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач, зазначив, що після смерті ОСОБА_3 право на спадкування його майна має його дочка - відповідач, однак, просить усунути її від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України, посилаючись на те, що вона ухилялася від надання спадкодавцю допомоги, враховуючи його безпорадний стан, хоча повинна були доглядати за ним.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що її дочка, - відповідач по справі, постійно до смерті спілкувалася з батьком: або приходило до нього у гості або телефонувала йому, матеріальних вимог померлий до дочки не висував.

Свідок ОСОБА_5 дала пояснення, що була сусідкою та підтримувала стосунки з ОСОБА_6 . Її син ОСОБА_3 періодично знаходився на лікуванні, піклувалася про нього його мати, відповідачка приходила у гості до батька коли він почувався нормально, а коли позивач вигнав її з будинку, то відповідач стала приходити рідше. Про матеріальну допомогу померлий до дочки не звертався . ОСОБА_6 намагалася відгородити онуку від проблем щодо лікування батька і сама піклувалася про нього як матір.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

В ході розгляду справи, встановлено, що ОСОБА_3 мав 2 групу інвалідності, та мешкав з матір`ю ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , де приблизно з другої половини 2000 років став проживати і позивач. Суд при цьому відмічає, що ОСОБА_3 отримував пенсію як і його матір.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 набула повноліття у 2010 році. У 2011 році вступила до лав Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова, де навчалася за кошти державного бюджету, отримувала стипендію, розмір якою був менший а ніж прожитковий мінімум, і закінчила навчальний заклад 20.06.2015р., тобто після смерті батька.

У справі наявний висновок лікарської комісії (т. 1 а.с.8), що ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду. Такий догляд здійснювала його матір ОСОБА_6 , про зазначили свідки у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення відповідачем Малигіною від надання батькові такої допомоги.

Навпаки, судом встановлено, що відповідач не могла надавати таку допомогу, оскільки не мала відповідного доходу.

Суд вважає, що сторона позивача у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Оскільки позов в частині усунення від спадкування відповідача задоволенню не підлягає, то і не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо надання позивачу права на прийняття спадщини разом із спадкоємцем першої черги.

Стороною позивача неодноразово заявлялися клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи по медичних документах та комісійної судово-медичної експертизи, які залишилися не виконаними з причин несплати рахунку стороною позивача та інших причин (т.1 а.с.185), тому клопотання сторони позивача про призначення нової експертизи залишено судом без задоволення. (т.1 а.с.238).

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському Апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.