КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року

справа 756/9347/15-ц

провадження № 22-ц/824/1441/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року у складі судді Тітова М.Ю. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у якому просила стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0, що складає 93850,94 доларів США та 225341,87 грн. заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 66326,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 27524,71 доларів США - заборгованість по процентам, 64394,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 160947,55 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, судові витрати покласти на відповідачів.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору, у якому просила визнати недійсним з моменту вчинення договір про надання споживчого кредиту №0 від 16.04.2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 93 850,94 доларів США та 225 341,87 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що кредитним договором встановлено строк повернення кредиту до 16 квітня 2020 року. Позивачем не було направлено їй вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, а тому строк повернення кредиту не настав. Зазначає, що судом помилково стягнуто з відповідачів суму заборгованості по пені, оскільки ця сума не підтвердилася проведеною по справі судово-економічною експертизою. Крім того, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, строк пред'явлення банком вимог до поручителя про повернення заборгованості повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, з 16.01.2015 року і до звернення позивача до суду. А тому судом неправомірно стягнуто з поручителя всю суму заборгованості.

Також посилається на те, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки банком при його укладенні не було надано детальної інформації про суму кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту. Умови договору про визначення річної відсоткової ставки не відповідають дійсності, оскільки висновком експерта по справі встановлено, що відсоткова ставка становить 15,19 %, в той час як в кредитному договорі зазначено 14 %.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювний договір містить всі істотні умови, а саме: сторонами визначено розмір кредиту, ставку процентів за користування кредитом, строк користування кредитом, мету кредитування, умови дострокового повергнення, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в розмірі 90000,00 доларів США терміном до 16.04.2018 року зі сплатою 14,00% річних (а.с.29-35 т.1).

Згідно з п. 1.3.1. договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

08.06.2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту№0 від 16.04.2008, згідно з якою сторони погодили, зокрема, змінити графік погашення кредиту та кінцевий термін його повернення до 16.04.2020 року (а.с.40 т.1).

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що у зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на на 03.06.2015 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту становить 93850,94 доларів США та 225341,87 грн. пені.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи слідує, що позивачем взяті на себе зобов'язання за спірним договором були виконанні, кошти відповідачу ОСОБА_2 у визначеному розмірі надані, позичальник належним чином не виконувала зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, допустила заборгованість, а відтак з неї на користь позивача підлягає стягненню наявна заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Пунктом 6.1.2 кредитного договору сторони погодили, що відповідно до статей 525, 611 Цивільного кодексу України , банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

У п.6.2 цього договору зазначено, що в разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, шо: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б)позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку;терміни дострокового повернення кредиту та плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

05 червня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслано ОСОБА_2 вимогу від 05.06.2015 року вих. №30-5/664 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка не була отримана позичальником та повернулася на адресу банку за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.59,60 т.1), а тому термін дострокового повернення кредиту та плати за кредитстрок вважається таким, що настав 15.07.2015 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2016 за клопотанням представника відповідачів у справі призначена судова економічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.02.2017 № 3111/16-45 розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитом та процентами за користування кредитом перед АКІБ «УкрСиббанк», наведений у відповідних довідках-розрахунках, відповідає умовам укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.04.2008 року та умовам додаткової угоди №1 від 05.03.2009 року та додаткової угоди №2 від 08.06.2010 року. Станом на 03.06.2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить: по основному боргу - 66326,23 доларів США; по процентам за користування кредитом - 27524,71 доларів США. Документально обґрунтувати суму заборгованості ОСОБА_2 по пені за порушення строків сплати за кредитним договором не видається за можливе з причин, наведених в дослідницькій частині висновку. Розрахунок пені за прострочення платежів складає: за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 56549,96 грн.; за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 141603,36 грн.

Реальна процентна ставка за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.04.2008 року з урахуванням внесених до нього змін на підставі додаткової угоди №1 від 05.03.2009 року та додаткової угоди №2 від 08.06.2010 року розрахунково складає 15,19%.

«Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 №168, не містять вимог щодо методу нарахування процентів за користування кредитом. Метод нарахування процентів «факт/360» за умовами договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.04.2008 року та додатковими угодами до нього відповідає вимогам Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №255 (а.с.224-234 т.1).

Відтак, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, утворилася заборгованість, яка станом на 03.06.2015 року становить 93850,94 доларів США та 225341,87 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом у розмірі 66326,23 доларів США, заборгованість за процентами у сумі 27524,71 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 64394,32 грн. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у сумі 160947,55 грн.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача суму заборгованості по пені, враховуючи наступне.

Пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь - якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

При цьому Банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту та пеня за несвоєчасне виконання договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк також не довів свої позовні вимоги про стягнення пені, оскільки відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.02.2017 № 3111/16-45 експерту не видалося можливим документально обґрунтувати суму заборгованості ОСОБА_2 по пені за порушення строків сплати за кредитним договором не можуть бути прийняті судом, так як відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього Кодексу.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.04.2008 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 198002 від 16.04.2008 року, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався в повному обсязі відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 16.04.2008 року (а.с.44-45 т.1).

Згідно з п. 1.4. договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

За умовами укладеного між банком та ОСОБА_3 договору поруки від 16.04.2008 року вбачається, що порука діє з моменту укладення договору та до моменту повного виконання забезпечених порукою зобов'язань.

Таким чином, поручителя ОСОБА_3 слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором банком направлялися на адресу позичальника та поручителя 05.06.2015 року вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом позичальнику, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, і був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя протягом шести місяців після настання строку виконання зобов'язань, тому порука не припинила свою дію.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з поручителя солідарно з боржником кредитної заборгованості.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 16.04.2008 року, укладений між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» є недійсним.

Відповідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України)

Відповідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

З укладеного кредитного договору слідує, що він складається із договору та графіка погашення кредиту, у ньому чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо.

Умовами п. 7.5 кредитного договору передбачено, що підписанням договору позичальник підтверджує, що на дату укладення договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені у додатку №3 до договору.

У п.7.13 договору зазначено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджується свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Тобто, оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови; позивач надав ОСОБА_2 всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника, а тому відсутні підстави для визнання цього договору недійсним.

Також помилковими є твердження апеляційної скарги про те, що умови договору про визначення річної відсоткової ставки не відповідають дійсності, оскільки висновком експерта по справі встановлено, що відсоткова ставка становить 15,19 %, в той час як в кредитному договорі зазначено 14 %, з огляду на те, що розділом 5 кредитного договору передбачено порядок зміни процентної ставки, зокрема у випадку порушення позичальником зобов'язання за договором.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді