У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 266/1120/14-ц

провадження № 61-13588 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 травня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 червня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чудновець Катерини Олександрівни, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_1 ,

В с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 , звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області із скаргою на дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чудновець К. О. (далі - старший державний виконавець Чудновець К. О.), в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Чудновець К.О. щодо нарахування заборгованості по аліментах за період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів), та зобов`язати старшого державного виконавця Чудновець К. О. здійснити розрахунок заборгованості по аліментах за цей період згідно частини другої статті 195 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Скарга обґрунтована тим, що 11 серпня 2014 року в Приморському відділі державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа № 266/1120/14-ц від 09 липня 2014 року, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 , у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2014 року і до досягнення дитиною вісімнадцяти років.

01 лютого 2019 року ОСОБА_2 отримав новий розрахунок заборгованості по аліментах, розмір якої станом на 27 грудня 2018 року становив 295 368,85 грн, оскільки старшим державним виконавцем Чудновець К. О. додатково донараховані аліменти: за 19 днів 2014 року в розмірі 12 898,38 грн., за листопад 2014 року в сумі 24 321,21 грн., за грудень 2014 року в розмірі 25 623,97 грн., за січень 2015 року в сумі 29 839,57 грн., за лютий 2015 року в розмірі 62 466,97 грн., за березень 2015 року в сумі 52 745,85 грн., за квітень 2015 року в розмірі 47 355,30 грн., за тридцять днів травня 2015 року в сумі 45 830,56 грн.

Відповідна сума заборгованості нарахована у зв`язку з отримання старшим державним виконавцем Чудновець К. О. листа від Товариства з обмеженою відповідальністю «Морське агентство «А.Т.Т. - BERMUDAS» (далі - ТОВ «Морське агентство «А.Т.Т. - BERMUDAS»), в якому зазначалося, що в 2014 році з ОСОБА_2 укладено трудовий контракт і він був працевлаштований на посаду старшого помічника капітана на торгове судно «ATHANASIA.C», іноземного судновласника - компанії «TARGET MARINE S.A.», із щомісячним окладом заробітної плати в розмірі 6 500,00 доларів США, з 13 жовтня 2014 року. З 21 січня 2015 року ОСОБА_2 переведений на посаду капітана даного судна, із щомісячним окладом заробітної плати в розмірі 9 000,00 доларів США, і до закінчення контракту 30 травня 2015 року. Також у відповідному листі повідомлено, що ТОВ «Морське агентство «А.Т.Т. - BERMUDAS» є посередником між працівником (моряком) та компанією судновласника, воно не здійснює облік відпрацьованого часу працівником та нарахування заробітної плати (винагороди), не є податковим агентом працівника (моряка), а тому не утримує податки із його заробітної плати, оскільки лише іноземний судновласник нараховує та виплачує заробітну плату відповідному працівнику. Також, 02 листопада 2018 року старший державний виконавець Чудновець К. О. отримала лист від Товариства з обмеженою відповідальністю « Поларіс М .М. » (далі - ТОВ « Поларіс М.М. »), у якому зазначено, що ОСОБА_2 працевлаштований на судно грецької компанії, однак розміри його заробітної плати за період дії контрактів не відомі, оскільки судновласник такої інформації не надає, а заробітна плата нараховується на банківський рахунок працівника (моряка).

ОСОБА_2 вважає, що оскільки у старшого державного виконавця Чудновець К. О. не було достовірної інформації про розміри фактично отриманих ним доходів за спірний період за межами України, то її дії щодо нарахування відповідного розміру заборгованості по аліментах в сумі 295 368,85 грн є неправомірними, а старший державний виконавець Чудновець К. О. має здійснити нарахування суми аліментів, яка підлягає сплаті боржником, відповідно до частини другої статті 195 СК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 травня 2019 року скаргу ОСОБА_2 задоволено: визнано дії старшого державного виконавця Чудновець К. О. щодо нарахування заборгованості по аліментах у період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів) неправомірними; зобов`язано старшого державного виконавця Чудновець К. О. здійснити розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах у період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів) відповідно до частини другої статті 195 СК України.

Постановою Донецького апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 травня 2019 року скасовано, а скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Чудновець К. О., задоволено частково: визнано дії старшого державного виконавця Чудновець К.О. щодо нарахування заборгованості по аліментах за період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів) неправомірними; зобов`язано старшого державного виконавця Чудновець К. О. здійснити розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах за період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів), виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

09 липня 2019 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 травня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 червня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 02 вересня 2019 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог указаної вище ухвали, у встановлений суддею строк, ОСОБА_1 надіслала матеріали на усунення недоліків.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що старший державний виконавець Чудновець К. О., отримавши відповідні листи із ТОВ «Морське агентство А.Т.Т. - Бермудас» та ТОВ «Поларіс М.М.» про працевлаштування ОСОБА_2 за контрактом у період з 13 жовтня 2014 року по 30 травня 2015 року, його посади та розміри доходів, діяла відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та правомірно здійснила перерахунок заборгованості по аліментах відповідно до статті 195 СК України.

Крім того, заявник вважає, що ОСОБА_2 та його представник не спростували інформацію про невиконання ним відпорного контракту та про неотримання заробітної плати у відповідний період часу.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у зв`язку із наступним.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею другою Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено право сторони виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цивільного процесуального кодексу України, порушено їх права та свободи.

Скасовуючи ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 травня 2019 року та задовольняючи скаргу ОСОБА_2 частково,, суд апеляційної інстанції правомірно виходив із того, що відповідна скарга є обґрунтованою частково, однак судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції та вважає їх законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року, в справі № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок стягнення аліментів визначається законом. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Згідно статті 195 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом.

Як установлено судом апеляційної інстанції, 11 серпня 2014 року в Приморському відділі державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження ВП № 44350545, з примусового виконання виконавчого документа № 266/1120/14-ц від 09 липня 2014 року, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 , у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2014 року і до досягнення дитиною вісімнадцяти років.

Визначаючи розмір заборгованості по аліментах в рамках даного виконавчого провадження за період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів), старший державний виконавець Чудновець К . О. враховувала лист ТОВ «Морське агентство «А.Т.Т. - BERMUDAS» від 30 жовтня 2018 року та лист, отриманий 02 листопада 2018 року від ТОВ «Поларіс М.М.».

У відповідності до листа ТОВ «Морське агентство «А.Т.Т. - BERMUDAS», у 2014 році з ОСОБА_2 укладено трудовий контракт і він був працевлаштований на посаду старшого помічника капітана на торгове судно «ATHANASIA.C», іноземного судновласника - компанії «TARGET MARINE S.A.», із щомісячним окладом у розмірі 6 500,00 доларів США, з 13 жовтня 2014 року, а з 21 січня 2015 року ОСОБА_2 переведений на посаду капітана даного судна, із щомісячним окладом у розмірі 9 000,00 доларів США, і до закінчення контракту 30 травня 2015 року. Також у відповідному листі повідомлено, що ТОВ «Морське агентство «А.Т.Т. - BERMUDAS» є лише посередником між працівником (моряком) та роботодавцем (компанією судновласника), до предмету їх стосунків не входить облік відпрацьованого часу та нарахування заробітної плати (винагороди) працівника; воно не є податковим агентом працівника (моряка) та не утримує податки із його доходів, оскільки лише роботодавець (компанія судновласника) нараховує та виплачує заробітну плату. Відповідно до листа ТОВ «Поларіс М.М.», ОСОБА_2 працевлаштований на судно грецької компанії, однак розміри його заробітної плати за період дії контрактів не відомі, оскільки судновласник такої інформації не надає, а заробітна плата нараховується на банківський рахунок працівника (моряка).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу першої інстанції та задовольняючи скаргу частково, правомірно виходив із того, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують фактичні доходи боржника ОСОБА_2 за спірний період.

Відповідно до статті 195 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку (доходу), виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Як правомірно встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до змісту листа від 30 жовтня 2018 року, ТОВ «Морське агентство «А.Т.Т. - BERMUDAS»,, повідомило, що є лише посередником між працівником ( ОСОБА_2 ) і роботодавцем (компанією судновласника), і відповідно у даному листі відсутня інформація про фактично нараховану та виплачену працівнику (моряку) ОСОБА_2 заробітну плату або інші види його доходів. Також, із листа ТОВ «Поларіс М.М.» не вбачається можливим встановити наявність та розміри фактичних доходів ОСОБА_2 у відповідний період, оскільки дана інформація у листі відсутня.

Разом із цим, інших належних доказів, які містять відомості про наявність та розміри отриманих боржником ОСОБА_2 доходів за спірний період як на час здійснення виконавчого провадження, так і під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, матеріали справи не містять, а стягувач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на звернення до суду із позовом про визначення розміру заборгованості із сплати аліментів і встановлення дійсних розмірів доходів, отриманих боржником у спірний період.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками Донецького апеляційного суду, викладеними у постанові від 12 червня 2019 року, який визнав дії старшого державного виконавця Чудновець К.О. щодо нарахування заборгованості по аліментах за період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів) неправомірними та зобов`язав старшого державного виконавця Чудновець К. О. здійснити розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах за період з жовтня 2014 року (19 днів) по травень 2015 року (30 днів), виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі є необґрунтованими та виключно її суб`єктивними судженнями, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, не впливають на його законність, і зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції та стосуються переоцінки доказів, що не входить до повноважень Верховного Суду.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в справі нею не наведено.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Донецького апеляційного суду від 12 червня 2019 року.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі, якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 травня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 червня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чудновець Катерини Олександрівни, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_1 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнецов