ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3120/19 Справа № 199/4141/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 12.10.2017 року о 13 год. 10 хв. в місті Дніпро по проспекту Слобожанському, 42, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW 118і р/н 04ВР5855 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу PEUGEOT 308 р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018 року встановлена вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб BMW 118і р/н 04ВР5855, власником якого є ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та який знаходився під керуванням водія ОСОБА_1, зазнав значну кількість механічних пошкоджень.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 5440 від 02.04.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 118і р/н 04ВР5855, ідентифікаційний номер (V1N) WBAUE71000E006617, пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 08.03.2018 року, становить 392 591,32 грн., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля BMW 118і номерний знак 04ВР5855, ідентифікаційний номер (VIN) WBAUE71000E006617, пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 08.03.2018 року, становить 340 560, 33 грн.

Разом з тим, власник транспортного засобу ОСОБА_3 в особі ОСОБА_1, був вимушений продати залишки його транспортного засобу BMW 118і номерний знак 04ВР585 у звязку з неможливістю його використання внаслідок чисельних пошкоджень і фактичної відсутності фінансової можливості здійснити ремонт зазначеного транспортного засобу на підставі договору купівлі продажу № 1244/2018/885587 від 03.04.2018 року за 104 782, 00 грн.

Відповідно до листа АТ СК АХА Страхування № 1686/12 від 15.02.2018 року у відповідності до п.36.2 ст. 36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, АТ СК АХА Страхування повідомила про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 100 000,00 грн.

З розрахунку позивача, вартість збитків слід розраховувати наступним чином: 340 560,33 грн. (вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля BMW 118і номерний знак 04ВР5855, пошкодженого внаслідок ДТП) - 100 000,00 грн. (виплата страхового відшкодування) - 104 782, 00 грн. (вартість, за яку було продано залишок пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу) = 136 560,33 грн.

Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати щодо сплати послуг з транспортування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 800,00 грн., стоянки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 2 550,00 грн. та витрати за проведення експертного дослідження автотоварознавця в розмірі 2 500,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь: матеріальну шкоду в розмірі 142 360,33 грн.; моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 7 860,00 грн., та судовий збір.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2018 року, з урахуванням виправлених описок ухвалою від 08.01.2019 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 12.10.2017 року о 13 год. 10 хв. в місті Дніпро по проспекту Слобожанському, 42, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW 118і р/н 04ВР5855 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу PEUGEOT 308 р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до листа № 1686/12 від 15.02.2018 року, АТ СК АХА Страхування прийняла рішення щодо виплати страхового відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до висновку судового експерта від 12.10.2018 року, на вирішення якого ухвалою суду від 18.09.2018 було поставлено питання, яка ринкова вартість транспортного засобу автомобіля «BMW 118і» р/н 04 ВР 5855 в аварійному (пошкодженому) стані після дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12.10.2017 року, станом на 12.10.2017 року, ринкова вартість становить 158 374,74 грн.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1244/2018/885587 від 03.04.2018 року, за дорученням від ОСОБА_3, ОСОБА_4 передав у власність покупця ОСОБА_5 зареєстрований за продавцем 26.10.2016 року транспортний засіб BMW 118і р/н 04 ВР 5855.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивач не має права на отримання відшкодування, оскільки він не є власником транспортного засобу, якому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано механічних пошкоджень, а також не надав доказів на підтвердження того, що він був субєктом права володіння чужим майном та в силу ст. 1166 ЦК України має право на відшкодування шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Субєкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими субєктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Однак, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав відсутності в позивача права вимоги, неправильно застосував норми статей 395, 396 ЦК України, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 у момент дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів транспортним засобом, що підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю від 29.08.2017 року.

Крім того, зі змісту вказаної довіреності вбачається, що в ній прямо передбачено, зокрема, право позивача на відшкодування шкоди, завданої автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 є належним позивачем по справі та має право заявляти вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з розясненнями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль BMW 118і р/н 04 ВР 5855 є фізично знищеним, що не заперечувалося сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, становить 135 778,33 грн., що складається з різниці між 340 560,33 (ринкова вартість досліджуваного КТС до ДТП) і 100 000,00 грн. (виплачене страхове відшкодування) та 104 782,00 грн. (дохід від продажу пошкодженого авто за договором від 03.04.2018).

Відповідно до вимог ст. 29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу , який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Слід памятати, що страхова сума при відшкодуванні шкоди, завданої майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи, яка не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика.

Крім того, за правилами п.32.7 ст.32 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик не відшкодовує втрату товарної вартості пошкодженого майна.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Тобто, підлягають відшкодуванню з винної особи на користь позивача підтверджені витрати понесені за транспортування пошкодженого транспортного засобу у розмірі 800,00 грн. та за стоянку пошкодженого транспортного засобу за 170 днів у розмірі 2550,00 грн. (а.с.52-58).

Отже, сума матеріальної шкоди у загальному розмірі 139 128,33 грн. підлягає стягненню саме з відповідача ОСОБА_2, оскільки він є особою, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди ( 135 778,33 + 800,00 + 2550,00 = 139 128,33).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 розяснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин, з урахуванням наявності вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 7 860,00 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частинами 3, 4, 5 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих услуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) вченням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або /публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Стягнення на користь сторони витрат на професійну правничу допомогу можливо за сукупності таких умов: результат вирішення справи, наданий суду детальний розрахунок та опис виконаних робіт (наданих послуг), та належні докази оплати таких робіт стороною на користь адвоката.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а саме доказів на підтвердження виконання послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг тощо.

Долучена до позовної заяви виписка по картковому рахунку від 12.06.2018 року ПАТ КБ ПриватБанк, колегія суддів не приймає як належний доказ, оскільки вона свідчить лише про рух невизначених за призначенням коштів на картковому рахунку, та не підтверджує оплату позивачем саме професійної правничої допомоги, яка надається адвокатом ОСОБА_6 в межах договору про надання правової допомоги б/н № 22.03.2018 року.

Згідно із частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 4 533,76 грн. (1802,70 + 2731,06 = 4 533,76).

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 139 128,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 533,76 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

ОСОБА_7