Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 1915/14800/2012

провадження № 61-34550св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901», Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області,

третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року у складі судді Братасюка В. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк»), Відкритого акціонерного товариства «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» (далі - ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901»), Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, правонаступником якої є Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він є покупцем адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 7 415,40 кв. м на АДРЕСА_1 , яке належало продавцю - ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» на праві власності. Продаж майна вчинено на проведеному 03 вересня 2012 року аукціоні. Приміщення було предметом іпотеки, реалізоване в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Український промисловий банк».

Зважаючи на виконання ним усіх умов договору, а саме: сплати коштів, передання майна, договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений через проведені самочинні добудови та надбудови, які перебували раніше у власності продавця - ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901».

Земельна ділянка, на якій знаходиться приміщення та самочинно збудовані раніше приміщення, перебуває в комунальній власності і знаходиться в оренді, з цільовим призначенням - для промислового використання. Прав та інтересів інших осіб, зокрема, Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, проведена продавцем самочинна добудова не порушує.

Вважаючи себе законним власником всього цілісного майнового комплексу разом зі самочинними прибудовами, ОСОБА_1 просив визнати правочин від 03 вересня 2012 року дійсним та визнати за ним право власності на нерухоме майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих приміщень з допоміжними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03 вересня 2012 року підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому він не може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також суд вважав недоведеним належними та допустимими доказами факт будь-якого ухилення ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» від нотаріального посвідчення спірного правочину.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що судами не зазначено доказів, які підтверджують, що на момент проведення аукціону 03 вересня 2012 року дійсно існував арешт нерухомого майна ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901».

Іпотека поширюється на все самочинно поліпшене нерухоме майно як на цілісний майновий комплекс; не застосовано й інші норми законодавства, які визначають юридичний статус нерухомого майна, на які посилався позивач в усних та письмових додаткових поясненнях.

Моментом досягнення згоди щодо продажу нерухомого майна є оформлення протоколу аукціону від 03 вересня 2012 року, а укладення договору купівлі-продажу від 03 вересня 2012 року є лише додатковим формальним закріпленням домовленості сторін.

Суди не взяли до уваги факт проведення аукціону, який передував укладенню договору, та той факт, що аукціон проводився за згодою ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901»; що аукціон не оскаржувався, позивачем оплачено вартість майна, а відповідачем добровільно передано позивачу нерухоме майно за актом приймання-передачі.

Законодавством не визначено обов`язкової державної реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених на біржах, аукціонах, конкурсах, тому відповідно до статті 220 ЦК України цей договір може бути визнаний дійсним судом.

Верховним Судом України у постановах від 15 березня 2017 року у справі № 3-1515гс16 та від 25 січня 2017 у справі № 3-1533 гс16 надано правовий висновок про те, що наявність у діях власника майна волі на передання цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

У листопаді 2017 року ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» подало заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначило про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки договір купівлі-продажу, не будучи укладеним, не може бути визнаний судом дійсним на підставі статті 220 ЦК України. Як наслідок, за позивачем не може бути визнано право власності на нерухоме майно.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року залучено правонаступника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між TOB «Український промисловий банк» (іпотекодержатель), ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» (іпотекодавець) укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя за кредитним договором на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 серпня 2007 року № 17/КВ-07, укладеним між іпотекодержателем та позичальником - Приватним підприємством «Тернопільська фірма «Будівельник».

Предметом іпотеки за умовами договору є нерухоме майно - адміністративно-виробничі приміщення з допоміжними будівлями і спорудами загальною площею 7 415,40 кв. м на АДРЕСА_1 .

03 вересня 2012 року проведений аукціон з продажу майна ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901», а саме предмета іпотеки - адміністративно-виробничих приміщень з допоміжними будівлями і спорудами площею 7 415,40 кв. м на АДРЕСА_1 . Переможцем аукціону став ОСОБА_1 , придбавши майно за 3 078 960,00 грн.

Зі змісту протоколу аукціону відомо, що об`єктом продажу є адміністративно-виробничі приміщення з допоміжними будівлями і спорудами площею 7 415,40 кв. м: літ. «А» - контрольно-пропускний пункт з прибудовами і навісом; літ. «Б» - будівля заправочної станції; літ. «В» - автомийка; літ. «Г» - будівля майстерні з прибудовами і навісом; літ. «Д» - будівля ремонту автомобілів; літ. «Ж» - мазутосховище; літ. «З» - будівля підстанції; літ. «І» - будівля обмінного пункту з навісом; літ. «К» - мазутосховище з підвалом; літ. «Л» - адмінбудівля з прибудовами і підвалом; літ. «М» - котельня; літ. «І» - огорожа, площадка.

03 вересня 2012 року між ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець придбав адміністративно-виробничі приміщення з допоміжними будівлями і спорудами площею 7 415,40 кв. м на АДРЕСА_1 . До переліку майна, яке переходило до покупця за цим договором, включені самочинно збудовані приміщення.

03 вересня 2012 року між ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» та ОСОБА_1 складено акт приймання-передачі адміністративно-виробничих приміщень з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у якому посвідчено факт передання ОСОБА_1 такого майно: літ. «А» - контрольно-пропускний пункт з прибудовами і навісом площею 662,20 кв. м, самочинно проведено добудову та надбудову загальною площею 338,50 кв. м; літ. «Б» - будівля заправочної станції площею 20,50 кв. м; літ. «В» - автомийка площею 207,80 кв. м; літ. «Г» - будівля майстерні з прибудовами і навісом площею 1 878,90 кв. м; літ. «Д» - будівля ремонту автомобілів площею 933,50 кв. м; літ. «Ж» - виробничий цех з прибудовою площею 466,30 кв. м, самочинно переобладнано з мазутосховища та добудовано прибудову загальною площею 110,60 кв. м; літ. «З» - будівля підстанції площею 52,50 кв. м; літ. «І» - будівля обмінного пункту з навісом площею 1 007,10 кв. м; літ. «К» - мазутосховище з підвалом площею 145,70 кв. м; літ. «Л» - адмінбудівля з прибудовами і підвалом площею 2 358,70 кв. м, збудовано самочинно, проведено переобладнання і перепланування приміщень; літ. «М» - котельня площею 105,10 кв. м; літ. «І» - площадка; літ.«О» - склад площею 1 438,10 кв. м, самочинно побудований; літ. «П» - незавершений будівництвом склад, самочинно побудований; літ. «Р» - незавершений будівництвом склад, самочинно побудований; літ. «Т» - ангар з навісом площею 3 233,20 кв. м, самочинно побудований; літ. «Ц» - пилорама площею 123,50 кв. м, тимчасова будівля; літ. «Ї» - бетонорозчинний вузол площею 32,00 кв. м, самочинно побудований; літ. «Ф» - незавершена будівництвом автомийка № 2 з підвалом, самочинно побудована; літ. «У» - сторожова площею 4,50 кв. м, тимчасова будівля; літ. «С» - септик площею 12,00 кв. м; літ. «Ч» - металічна щитова, тимчасова будівля; літ. «И» - склад площею 14,80 кв. м, тимчасова будівля; № 1-6 - огорожа.

Як відомо з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 серпня 2012 року, у складі адміністративно-виробничих приміщень з допоміжними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , які належали на праві власності ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901», є самочинно збудовані, переобладнанні та реконструйовані об`єкти нерухомості.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною третьою статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За нормами частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Пунктами 5, 6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Момент вчинення правочинів згідно зі статтею 210, третьою статті 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, проте будь-яких доказів ухилення ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» від нотаріального посвідчення правочину позивач суду не надав і судом їх не здобуто. Можливість нотаріального посвідчення договору сторонами не втрачена.

Такий висновок викладено в постановах Верховного суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12 та від 19 червня 2013 року у справі № 6-49цс13.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18.

За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих приміщень з допоміжними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому він не може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України. Належними та допустимими доказами не доведено факт будь-якого ухилення ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» від нотаріального посвідчення спірного правочину.

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що судами не зазначено жодних доказів, які підтверджують ті обставини, що на момент проведення аукціону 03 вересня 2012 року існував арешт нерухомого майна ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901», оскільки в матеріалах справи містяться дві постанови державних виконавців відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції: про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 серпня 2010 року (а. с. 137) та про звільнення майна боржника з-під арешту та припинення розшуку від 10 січня 2013 року (а. с. 196). Отже, під час проведення аукціону 03 вересня 2012 року спірне нерухоме майно перебувало під арештом.

Доводи ОСОБА_1 щодо поширення дії іпотеки на все самочинно поліпшене нерухоме майно, як на цілісний майновий комплекс не заслуговують на увагу, оскільки самочинно споруджений об`єкт не може бути предметом іпотеки відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд не взяв до уваги факт проведення аукціону 03 вересня 2012 року, на якому сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору і який передував укладенню спірного договору купівлі-продажу, а також те, що результати аукціону не оскаржувались і позивачем повністю оплачена вартість спірного майна, а відповідачем добровільно передано дане майно позивачу, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Частиною другої статті 69 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачені складові, які зазначаються у протоколі проведення аукціону: майно, що запропоноване для продажу; кількість учасників аукціону; початкова вартість; ціна, запропонована переможцем аукціону, або відомості про те, що аукціон закінчився без визначення переможця; ціна або частина ціни, сплачена переможцем; найменування і місцезнаходження (для юридичної особи), прізвище, ім`я, по батькові і місце проживання (для фізичної особи) переможця торгів; адреса сторінки веб-сайту, на якій розміщено відомості про проведення аукціону; номер банківського рахунку, на який мають бути перераховані кошти за придбане майно.

Як правильно встановили суди попередніх інстанцій, згідно із доказами, наявними у справі, сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема у протоколі аукціону від 03 вересня 2012 року (а. с. 9 т. 1) відсутні істотні умови про день, до якого покупець повинен повністю оплатити ціну предмета іпотеки, та банківський рахунок для переказу покупцем ціни продажу предмета іпотеки; є різниця щодо кількості і площі будівель порівняно з існуючою іпотекою (а. с. 54 т. 1) і протоколом аукціону (а. с. 9 т. 1); станом на час підписання спірного договору оплата позивачем предмета оспорюваного договору проведена не була.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду України від 25 січня 2017 року у справі № 3-1533гс16 та від 15 березня 2017 року у справі № 3-1515гс16 є безпідставним, оскільки у цих постановах надано правовий висновок про те, що наявність у діях власника майна волі на передання цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

У справі, що переглядається, предметом спору є визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а не витребування майна від добросовісного набувача.

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик