Справа № 203/4124/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 лютого 2019 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Казака С.Ю.,

при секретарі Дикаленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись позивачі із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послались на те, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, однак у даній квартирі залишається зареєстрованим місце проживання відповідача, який з 2010 року, не зважаючи на відсутність для цього жодних перешкод, у квартирі не проживає і не зявляється, своїх речей в цій квартирі не має, поштова кореспонденція на його імя за адресою вказаної квартири не надходять, участі в обслуговуванні та утримуванні цієї квартири не приймає, мешкаючи за іншою адресою. За таких обставин, враховуючи відсутність між сторонами домовленості щодо умов проживання та строків відсутності відповідача за адресою вищевказаної квартири, позивачі просили суд визнати відповідача таким, який втратив право користування квартирою №5 в будинку №94 по вул. Юрія Савченка в м. Дніпро, а також просили покласти на відповідача судові витрати по справі.

В судове засідання позивачі, їх представники не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Натомість до суду від представника позивачів ОСОБА_4 надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності сторони позивачів, в якій також представником зазначено про підтримання позовних вимог і прохання задовольнити позов в повному обсязі, а також про відсутність заперечень проти розгляду цивільної справи в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи також повідомлявся належним чином, про причини своє неявки суд не повідомив, відзив не подав.

За таких обставин суд, керуючись положеннями ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до ОСОБА_5 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у від провідності до ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі низки правочинів договору купівлі продажу від 19 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 за реєстровим №2944, договору дарування 2/4 часток квартири від 22 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 за реєстровим №1436, договору міни від 06 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 за реєстровим №1570, а також рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року у справі №203/49/17 позивачі ОСОБА_1 з 06 липня 2017 року та ОСОБА_2 з 22 червня 2017 року набули право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 в остаточному вигляді ј та ѕ часток у праві спільної часткової власності на таку квартиру відповідно. Викладені обставини підтверджуються копіями вказаних вище правочинів та рішення суду, а також копією реєстраційного посвідчення БТІ, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.10-16, 20-22).

Також судом встановлено, що станом на 31 жовтня 2018 року за адресою вищевказаної квартири зареєстроване місце проживання чотирьох осіб сторін та ОСОБА_5, що підтверджується копією довідки №7286 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31 жовтня 2018 року (а.с.19)

Разом з тим, як слідує з копії акту обстеження квартири АДРЕСА_1, складеного 18 листопада 2018 року за участю і підписами голови ОСББ «Домовласник», а також ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є сусідами позивачів та мешкають відповідно у квартирах №6, 7, 8 того ж будинку, відповідач у квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року фактично не мешкає, особистих речей у цій квартирі не зберігає, квартирою іншим чином не користується (а.с.18).

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормою ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Положеннями ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи підтверджено належність позивачам на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1, за адресою якої наразі зареєстровано у встановленому законом порядку ще і місце проживання відповідача, який більше одного року (строк відсутності підлягає обчисленню з 07 липня 2017 року, що є датою припинення належності позивачу його частки у праві спільної часткової власності на квартиру на підставі договору міни від 06 липня 2017 року) не мешкає у вказаній квартирі, своїх речей у ній не має та іншим чином не користується житловою площею цієї квартири, що, в свою чергу, створює позивачам, як співвласникам, перешкоди у реалізації права спільної власності на цю квартиру, зокрема, права користування нею, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Відтак, позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не приймає до уваги як належний доказ копію акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 21 серпня 2014 року, оскільки на час складення цього акту відповідач ще був співвласником вказаної квартири, а отже до нього не можуть бути застосовані положення ст.405 ЦК України за період відсутності за місцем проживання, що зафіксований таким актом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України та з урахуванням положень ст.6 ч.7 Закону України «Про судовий збір», враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів понесені кожним з останніх при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 352,4 гривень, а всього 704,8 гривень (а.с.1, 2).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41, 124 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 179, 181, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.6 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, ОСОБА_8 11 Розділу ІІІ ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована у встановленому законом порядку адреса місця проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, 94/5) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №5 в будинку №94 по вул. Юрія Савченка в м. Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована у встановленому законом порядку адреса місця проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, 94/5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована у встановленому законом порядку адреса місця проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, 94/5) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрована у встановленому законом порядку адреса місця проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, 94/5) судовий збір в розмірі по 352,4 гривень, а всього 704,8 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 06 лютого 2019 року.

Суддя С.Ю. Казак