ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/607/19 Справа № 202/7790/17 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Коменергосервіс" про визнання договору про надання комунальних послуг неукладеним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Коменергосервіс" про визнання договору про надання комунальних послуг неукладеним та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Коменергосервіс" про визнання договору про надання комунальних послуг неукладеним та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Коменергосервіс" про визнання договору про надання комунальних послуг неукладеним та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

У відзиві Комунальне підприємство "Коменергосервіс" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2018 року просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2018 року по справі № 202/7790/17 без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Вказаний будинок обладнано системою теплопостачання.

Рішенням Дніпровської міської ради № 39/48 від 15.07.2009 року КП «Коменергосервіс» з 01.11.2009 року визначено виконавцем послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання споживачів лівобережної частини м. Дніпра з покладанням на нього функцій транспортування та постачання теплової енергії за тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов'язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Згідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

КП "Коменергосервіс" подає опалення у всі квартири будинку незалежно від того, уклав споживач договір з підприємством чи ні, оскільки подати тепло у квартиру тільки того споживача, який має з позивачем договірні відносини технічно неможливо. Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція.

Відповідно до особистого рахунку №51-274003 КП «Коменергосервіс» від 01.01.2018 року споживачу за адресою: АДРЕСА_1 за послуги з централізованого опалення нараховано борг в розмірі 20551,98 грн.

Згідно частини 1 статті 68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами та не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

Відмовляючи в задоволенні заявленого по справі позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними та відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи судового захисту прав та інтересів передбачені у ст.16 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, наданих в абз. 6 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.

Між тим, ні вказаною правовою нормою цивільного законодавства, ні спеціальним законодавством, яким урегульовано питання з надання послуг централізованого опалення (Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про теплопостачання», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води) не передбачено такого способу судового захисту, який обрано ОСОБА_1

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що сторони при укладанні договору не дійшли згоди щодо його суттєвих умов - порядку формування цін і тарифів на послуги, а відповідач не здійснював жодних дій для погодження умов договору, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Твердження ОСОБА_1 на відсутність договору надання послуг теплопостачання як на відсутність у позивача права вимагати стягнення заборгованості - безпідставні, оскільки позивачу надавались послуги теплопостачання та він користувався вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердив свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

Посилання апелянта про те, що він не бажає користуватися послугами КП "Коменергосервіс" та просив його відключити від централізованого опалення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Правил відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова