КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5678/2019 Головуючий у 1 інстанції - Малишенко Т.О.
Унікальний номер справи № 377/894/18 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою директора Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» ОСОБА_3 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за весь час затримки в розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що у період з 09 жовтня 2003 року по 10 серпня 2018 року, ОСОБА_4 працювала на посаді заступника директора з економічних питань КП «Житлово - комунальний центр». Згідно із наказом директора Підприємства № 47-ОС від 10.08.2018 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін.

10 серпня 2018 року позивачу було надано розрахунковий лист по заробітній платі за серпень 2018 року та повідомлено про розмір нарахованих сум, належних їй до сплати відповідачем при звільненні, з яких: 325,73 грн. - заробітна плата, 75 815,57 грн. - компенсація невикористаної відпустки за 229 календарних днів, 97,72 грн.- доплати. Проте, виплату вказаних нарахованих сум в день її звільнення не проведено, а лише частково здійснено їх виплату вже 14.09.2018 року в розмірі 22 838,44 грн., 12.10.2018 року в розмірі 10 980,00 грн., остаточний розрахунок було здійснено 02.11.2018 року - 35 388,97 грн.

Вказувала, що саме з вини відповідача не було вчасно і належно проведено розрахунок, а тому ОСОБА_4 просила стягнути з КП «Житлово - комунальний центр» на її користь середній заробіток за період з 10 серпня 2018 року по 02.11.2018 року в розмірі 26 048,38 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2019 року позов ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки в розрахунку - задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки у виплаті належних сум при звільненні з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року в розмірі 26048 грн. 38 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» судовий збір на користь держави в розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, директор КП «Житлово - комунальний центр» ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що місцевий суд не звернув уваги на те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, та не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Таким чином, позивач не мала права на пільгу щодо сплати судового збору, та повинна була при подачі позову сплатити судовий збір.

Вказує, що місцевим судом не надано належної оцінки доказам Комунального Підприємства, про те що затверджені тарифи виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області на житлово - комунальні послуги в 2018 році не забезпечували повного відшкодування рівня фактичних витрат Комунального Підприємства, в тому числі і стосовно виплат заробітної плати працівникам. Разом із тим, суд першої інстанції не звернув увагу на доказ, що Славутицька міська рада Київської області в 2018 році не компенсувала різницю у тарифах Комунальному Підприємству за рахунок бюджету в повному обсязі. Також, суд не враховував положення Статуту щодо джерела коштів на оплату праці працівників підприємства, в тому числі і незадовільного фінансування підприємства з бюджету.

Зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, не враховано той факт, що підприємство було позбавлено можливості сплатити кошти в день звільнення, а саме 10 серпня 2018 року, оскільки ОСОБА_4 звернулась із вимогою про виплату заробітної плати лише 07 вересня 2019 року.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені .

Директор КП «Житлово-комунальний центр» звернувся до суду із заявою про перенесення розгляду справи, оскільки він буде в день розгляду справи в суді перебувати на нараді у Славутській міській раді.

Колегія суддів вважає, що неявка директора підприємства не є поважною причиною неявки представника відповідача, оскільки відповідач по справі є юридична особа, яка в штаті підприємства має окрім директора інших працівників, які можуть представляти інтереси підприємства.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 10 серпня 2018 року була звільнена з посади заступника директора, однак в супереч вимогам КЗпП відповідач не провів розрахунок в день звільнення, а тому зазначені суми підлягають стягненню.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом установлено, що згідно з наказом № 4ЛС від 09.10.2003 року, ОСОБА_4, була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Житлово комунальний центр» на посаду економіста по договірній роботі та оренді ( а.с.4).

Відповідно до наказу № 69-ОС від 01.11.2017 року ОСОБА_4 була переведена на посаду заступника директора з економічних питань цього ж підприємства (а.с.5).

Наказом директора КП «Житлово - комунальний центр № 47-ОС від 10 серпня 2018 року ОСОБА_4 було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін (а.с.6).

10.08.2018 року позивачу було надано розрахунковий лист по заробітній платі за серпень 2018 року, яким її було повідомлено про розмір нарахованих сум, належних їй при звільненні, з яких: 325,73 гривень - заробітна плата; 75815,57 гривень - компенсація за невикористану відпустку; 97,72 - доплати (а.с.9). Проте, виплату вказаних нарахованих сум в день звільнення позивача не проведено, а лише частково здійснено їх виплату (перерахування) вже 14.09.2018року в розмірі 22838,44 грн., 12.10.2018р. в розмірі 10980,00 грн. і 02.11.2018 року - 35388,97 грн.

Місцевим судом, під час розгляду справи, встановлено, що після звільнення ОСОБА_4 розрахунок із позивачем не проведений, листом від 08.10.2018 року новий керівник Підприємства не заперечував про наявність боргу по заробітній платі перед позивачем.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 серпня 2018 року по 02.11.2018 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 5 розд. IV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Разом з цим, згідно підпункту б) пункту 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Як убачається із наявних у матеріалах справи розрахункових листів, за червень - липень 2018 року, ОСОБА_4 працювала у червні 20 робочих днів, заробітна плата складала 9315,80 грн. (а.с.7), у липні - 13 робочих днів, заробітна плата становила 5504,79 грн. (а.с.8). За червень - липень загалом 33 робочі дні і заробітна плата за два місяці становила 14820,59 грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата, позивача середньоденна заробітна плата позивача становить 449,11 грн. (14820,59:33 робочі дні = 449,11).

З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.03.2017 року по справі № 6-2807цс16.

Таким чином, місцевий суд дійшов до правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року в сумі 26048 грн. 38 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що Підприємство було позбавлено можливості сплатити кошти в день звільнення, а саме 10 серпня 2018 року, оскільки ОСОБА_4 звернулась із вимогою про виплату заробітної плати лише 07 вересня 2019 року, колегія суддів не приймає, оскільки як убачається із наявного у матеріалах справи розрахунку від 10.08.2018 року, позивачу ОСОБА_4 було надано розрахунковий лист по заробітній платі та повідомлено про розмір нарахованих сум, належних до сплати. Виходячи із цього, відповідачу було достеменно відомо про необхідність виплати належних позивачу коштів, крім того, саме роботодавець зобов'язаний при звільненні працівника провести з ним повний розрахунок у день звільнення, а в разі невиконання цього обов'язку законодавець передбачив санкції у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку із звільненим працівником.

Відсутність коштів у позивача не звільняє його від обов'язку провести розрахунок з працівником у день звільнення.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції було допущено порушення при прийнятті позовної заяви до розгляду та не стягнуто з позивача судовий збір, що є підставою для скасування рішення суду.

Колегія суддів встановила, що судом першої інстанції при прийнятті позовної заяви ОСОБА_4 дійсно не було надано строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви, а саме не надано строк для сплати судового збору та відкрито провадження по справі і постановлено рішення суду. Однак, колегія суддів вважає, що ця обставина не вплинула на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

При постановленні рішення судом першої інстанції було стягнуто судовий збір на користь держави з відповідача, таким чином допущене порушення було усунуто.

Відповідно до ст.. 376 ЦПК України відкриття провадження по справі за відсутності оплаченого судового збору не є підставою для скасування рішення по цій справі.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги директора Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :