КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/4125/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3789/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Самойлова Дмитра Євгеновича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року у складі судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зазначала, що наразі Деснянським районним судом м. Києва розглядається справа про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Від спільного життя сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 належної матеріальної допомоги дітям не надає, при цьому, є фізичною особою-підприємцем і має мінливі доходи, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними повноліття в розмірі 6 000 грн. щомісячно в твердій грошовій сумі, починаючи від дня подачі заяви до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів на дітей та постановити в цій частині нове рішення, яким встановити розмір аліментів на кожну дитину - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач до юридичного розірвання шлюбу із позивачем - до 10 квітня 2018 року (дата прийняття відповідного рішення Деснянський районним судом м. Києва) постійно та регулярно здійснював матеріальне забезпечення дітей, та займався їх вихованням, та після розірвання шлюбу - здійснював матеріальну допомогу дітям.

Посилаючись на те, що існуюче матеріальне становище відповідача не дозволяють йому сплачувати аліменти на дітей у розмірі, встановленому судовим рішенням, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 26 листопада 1999 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис за № 1607 (а.с.8).

Згідно наявних у справі копій свідоцтв про народження дітей встановлено, що у сторін є двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10).

Встановлено, що на момент розгляду справи спільні діти позивача та відповідача проживають з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом від 20 грудня 2017 року, складеним мешканцями квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 та завіреного підписами працівників ЖЕД-305, довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.11-13).

Задовольняючи позов районний суд виходив з підстав його обґрунтованості.

Висновки районного суду щодо наявності правових підстав до стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей колегія суддів визнає законними й обґрунтованими, вони повністю узгоджуються з наявними у справі доказами та наданими поясненнями сторін.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Твердження апеляційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було враховано, що відповідач до юридичного розірвання шлюбу із позивачем - до 10 квітня 2018 року (дата прийняття відповідного рішення Деснянський районним судом м. Києва) постійно та регулярно здійснював матеріальне забезпечення дітей, та займався їх вихованням, та після розірвання шлюбу - здійснював матеріальну допомогу дітям, колегія суддів визнає такими, що не вказують на необґрунтованість встановленого судом розміру аліментів.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Твердження апеляційної скарги про необхідність стягнення з ОСОБА_2 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку на кожну житину, а не 3000 грн., як встановив суд, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.

При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, долучену скаржником до апеляційної скарги податкову декларацію відповідача як ФОП за 2018 рік, за якою підтверджується відсутність доходу.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 є працездатною особою, а також враховує пояснення боржника в суді апеляційної інстанції про те, що він приймає участь у телевізійних зйомках та отримує доходи; що у власності має дві квартири й періодично оздоровлюється за кордоном.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Самойлова Дмитра Євгеновича в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: