Справа № 275/223/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Лівочки Л.І.,

при секретарі - Дубчак Н.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області цивільну справу № 275/223/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Брусилівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Брусилівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Позовні вимоги обгрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла його баба ОСОБА_10.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 є її діти: син ОСОБА_11, його батько, та дочка ОСОБА_9.

Спадкоємці в установлений законодавством термін звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли, оскільки 17 січня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області №48 від 26 жовтня 2005 року «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» ОСОБА_12 було видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок.

02.10.2008 року рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області вищевказане рішення було визнано протиправним.

Виконавчий комітет Соловіївської сільської ради своїм рішенням № 82 від 24 вересня 2008 року скасував вищезазначене незаконне рішення від 26.10.2005 року №48, але не скасував свідоцтво про право власності на житловий будинок, серія НОМЕР_1 від 17.01.2006 року, що видане ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 помер, не зареєструвавши своє право власності на житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_11, його батько, який також не встиг оформити в нотаріуса свої спадкові права на вищевказаний житловий будинок.

Спадкоєцями після смерті батька є позивач, його мати ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_8, які в установлений законом строк прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11, оскільки на момент його смерті проживали разом з ним і заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини не подавали.

12.09.2017 року позивач, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, дізнався, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 26.07.2017 року на підставі незаконного свідоцтва про право власності зареєстрували у нотаріуса право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на померлого ОСОБА_12, і в той же день отримали, кожна, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку.

ОСОБА_3 зазначив, що він звертався до Брусилівської селищної ради Житомирської області з питанням про скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_12, але в задоволенні йому було відмовлено.

Вважає, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі незаконного свідоцтва про право власності на житловий будинок, отримали незаконне свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок.

Позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 від 17.01.2006 року, серія НОМЕР_1, яке видане виконавчим комітетом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_12. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку, яке видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, яке видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_2 до суду подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, щопозивач подавши до суду позов не надав належних доказів того, що його батько ОСОБА_13 являвся спадкоємцем після смерті ОСОБА_10, прийняв спадщину після її смерті та подавав заяву до нотаріальної контори про оформлення своїх спадкових прав.

В документах які додані до копії позовної заяви не додано жодного із актів, які оспорюються позивачем, а саме не додано копій свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 серія НОМЕР_1 від 17.01.2006 року, свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, серія та номер: НОМЕР_3, виданого 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контри , свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, серія та номер: НОМЕР_2, виданого 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контри, а тому судити про дійсність чи недійсність зазначених документів неможливо. Вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Представник відповідача Брусилівської селищної ради Житомирської області подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що 03.10.2017 року до селищної ради звернувся ОСОБА_3 із заявою про скасування свідоцтва на право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1, мотивуючи потребу у скасуванні вказаного свідоцтва тим, що йому необхідно внести зміни до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Йому було надано роз'яснення щодо порядку скасування державної реєстрації прав, та документів, на підставі яких дана реєстрація здійснюється. Відповідно до діючого законодавства рішення органу місцевого самоврядування про скасування свідоцтва на право власності на житловий будинок не є належним документом, на підставі якого може бути внесено зміни до Державного реєстру прав, тому йому було рекомендувано звернутись до органу державної реєстрації прав на нерухоме майно з приводу внесення запису про скасування державної реєстрації прав. Селищною радою не приймалось рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача. Лист, який надісланий йому є роз'ясненням щодо порядку скасування державної реєстрації прав та документів, на підставі яких дана реєстрація здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, посилання позивача на те, що Брусилівська селищна рада не задовольнила звернення про скасування свідоцтва є безпідставними. Просив відмовити позивачу ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат з Брусилівської селищної ради, а в решті позовних вимог покладається на розсуд суду.

21 грудня 2018 року представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_2 до суду знову подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що ознайомившись із копіями спадкових справам він заперечує проти обставин, викладених в позові, та самих позовних вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб 19 січня 1976 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області було укладено шлюб. В технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 зазначено, що житловий будинок було побудовано в 1986 році, а саме під час шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_12.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 1970 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Будинок побудовано під час шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_12, то вони є співвласниками зазначеного майна, та відповідно до ст. 28 КпШтС УКраїни, їх частки визнаються рівними.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 померла. Так, як при житті ОСОБА_10 не ставила питання про поділ спірного будинку, то після її смерті спадкоємці, які прийняли спадщину, мали право на оформлення спадкових прав на 1/2 частину житлового будинку. Інша 1/2 частину майна належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12.

В частині 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як, вбачається з матеріалів спадкової справи № 213 за 2005 рік заведеної після смерті ОСОБА_10, після її смерті з заявами до нотаріальної контори звернулися три спадкоємці, саме чоловік ОСОБА_12, син ОСОБА_11 та дочка ОСОБА_9.

Якщо ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в поданих заявах чітко висловили свої бажання про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, то в заяві, поданій до державної контори 01 листопада 2005 року, ОСОБА_11 будь-яких бажань не виражено, а тому залишається незрозуміло, чи приймає ОСОБА_11 спадщину чи відмовляється від неї після смерті ОСОБА_10. Зокрема, в заяві лише зазначено про те, що ОСОБА_11 повідомляє нотаріуса про смерть своєї матері ОСОБА_10, а також, що йому роз'яснено зміст ст. 74 СК України та ст. 1269 ЦК України і нічого не зазначено про бажання прийняття спадщини. Таким чином, можна зробити висновок про те, що ОСОБА_11 не мав бажання приймати спадщину після смерті матері.

Враховуючи те, що ОСОБА_11, який є батьком позивача ОСОБА_3, не висловив бажання про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, а тому він не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, а саме на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю, то на думку представника відповідачів позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як позивач не має ніякого відношення до спірного майна і його права ніяким чином не порушено.

27 грудня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в котрій вказав, що у відзиві відповідачі послалися на те, що згідно копії свідоцтва про шлюб 19 січня 1976 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб та згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 житловий будинок було побудовано в 1986 році, а саме під час шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_12.

Вважає, що у відповідності до вимог ч.1ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 1970 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Будинок АДРЕСА_1 було побудовано під час шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_12, то вони стали співвласниками зазначеного майна.

В статті 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Так стверджуючи те, що будинок побудований за час шлюбу, відповідачі не подали жодного доказу щодо побудови його за час шлюбу за спільні кошти.

У відповідності до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 1970 року), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Позивачем як доказ належності житлового будинку ОСОБА_10 надано витяг з погосподарської книги Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області за 2001-2005 роки в якому зазначено, що будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_10. Будь-яких даних про належність даного будинку ОСОБА_12 в погосподарській книзі немає.

Вважає, що будинок належав ОСОБА_10 на праві особистої приватної власності. Заперечення відповідачів щодо задоволення позову з підстав того, що ОСОБА_11 звернувшись до нотаріуса із заявою після смерті матері ОСОБА_10 не виразив свою волю щодо прийняття спадщини, не заслуговують на увагу в силу того, що заява подана в шестимісячний строк після смерті спадкодавця з врахуванням мотивів звернення, передбачених ст.1269 ЦК України. Законодавством не встановлено процесуальної форми заяви про прийняття спадщини. Положення ст.1269 Цивільного кодексу України заявнику нотаріусом було роз'яснено, заяву прийнято як належну, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв"язку з неналежно поданою заявою нотаріусом не виносилася, натомість нотаріус визнав що право власності на спадкове майно належить кожному спадкоємцю в частці 1/3. Тобто, спадкове майно належить в частці 1/3 трьом спадкоємцям, які подали заяви про прийняття спадщини: ОСОБА_11 ОСОБА_9 та ОСОБА_12

В суді представник позивача- адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та запереченні на відзив. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Представник відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_2 в суді позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснивши, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та його спадкоємцем являється ОСОБА_3 Статтею 262 ЦК України передбачено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Так, як строк позовної давності сплив для ОСОБА_11 , то він сплив для ОСОБА_3, отже позивач на даний час не має права вимагати усунення порушеного права ОСОБА_11 Просив суд застосувати до позовних вимог ОСОБА_3 строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Преставник відповідача-Брусилівської селищної ради Житомирської області до суду не з"явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Треті сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з"явилися. Від ОСОБА_7, ОСОБА_15 та ОСОБА_9 до суду надійшли заяви про визнання позову та розгляду справи за їх відсутністю.

Вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_16 та ОСОБА_17 26.09.1954 року зареєстрували шлюб (а.с.209).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_10 у них народилась дочка ОСОБА_18 та ІНФОРМАЦІЯ_11 народився син ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвами про народження( а.с.187,210).

09.10.1975 року ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_19 та змінила своє прізвище на ОСОБА_19 (а.с.186 зворот).

19.01.1976 року ОСОБА_12 уклав шлюб з ОСОБА_17 (а.с.211).

05.07.2005 року ОСОБА_10 померла (а.с.9), та ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_12 (а.с.174).

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, їх батьком є ОСОБА_12 (а.с.174-176).

Батьком позивача ОСОБА_3 є ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_11 помер (а.с.19).

Судом встановлено, що ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживав її чоловік ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджують витяг з погосподарської книги Соловіївської сільської ради за 2001-2005 роки та довідка видана Брусилівською селищною радою від 27.04.2018 року (а.с.10,51).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 17.08.2017 року житловий будинок АДРЕСА_1 побудований в 1986 року (а.с.11-13).

З свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.01.2006 року, виданого виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, слідує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_12. Підставою для видачі свідоцтва є рішення виконкому Соловіївської сільської ради від 26.10.2005 року № 48 (а.с.169).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11, ОСОБА_20 до Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, рішення виконавчого комітету №48 від 26.10.2005 року«Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», на підставі якого видано ОСОБА_12свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 визнано протиправним (а.с.23-24).

Відповідно до копії спадкової справи №213 за 2005 рік, після смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, померлої 05.07.2005 року, спадщину прийняли її діти: ОСОБА_21, якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 ідеальних частин земельної ділянки площею 3,7484 га, ОСОБА_11, та її чоловік ОСОБА_12 (а.с.18,160-170).

Відповідно до копії спадкової справи № 155 за 2007 рік після смерті ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, прийняли спадщину його діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та на житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/2 ідеальній частці (а.с.171-187).

Судом встановлено, що житловий будинок побудовано за час проживання у шлюбі ОСОБА_12 та ОСОБА_10.

Тому спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є їх діти: ОСОБА_11 та ОСОБА_9( діти ОСОБА_10.) , ОСОБА_4 та ОСОБА_5Д.( діти ОСОБА_12.)

Окільки ОСОБА_11 помер в 2014 році, то спадкоємцями після його смерті стали його дружина ОСОБА_7 та діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_8, що підтверджує довідка видана приватним нотаріусом Київського міського наторіального округу від 27.01.2018 року №76/02-14 (а.с.20).

Позивач ОСОБА_3 12.09.2017 року від державного реєстратора отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 26.07.2017 року на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1, виданого 17.01.2206 року ОСОБА_12, зареєстрували право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/2 частину житлового будинку кожна (а.с.16-16,18).

Таким чином , з цього часу позивач дізнався про порушення свого права на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_11, який є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_10, так як звернувся протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

З повідомлення секретаря Брусилівської селищної ради від 09.10.2017 року слідує, що позивач ОСОБА_3 звертався до Брусилівської селищної ради з питанням щодо скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 виданого ОСОБА_12.( а.с.17).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки.

Як передбачено статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз"яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_11, ОСОБА_20 до Соловіївської сільської ради Брусилівського району були задоволені та рішення виконавчого комітету №48 від 26.10.2005 року «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», на підставі якого було видано ОСОБА_12 свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 визнано протиправним. Тобто, свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 17.01.2006 року, серія НОМЕР_1, видане виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, є недійсним.

Позивач має право на спадщину, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_11 , яку він не може оформити в зв`язку з видачею відповідачам: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, чим було порушено його право на отримання свідоцтва про право на спадщину на свою частку в спірному спадковому майні.

Позивач про порушення свого права на спадкове майно дізнався в вересні 2017 року. З позовом до суду позивач звернувся 04.04.2018 року в межах загальної позовної давності, передбаченої ст.ст. 256,257 ЦК України.

За таких обставин, підлягають визнанню недійсними: свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 17.01.2006 року, серія НОМЕР_1, видане виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_12 та видані на підставі нього свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, серія та номер:НОМЕР_3, видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, серія та номер:НОМЕР_2, видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 гривень, з кожної.

На підставі ст.ст. 1261,1301 ЦК України та керуючись п.27 постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 12-13,81,82,89, 141, 259,263- 265, 354- 355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 17.01.2006 року, серія НОМЕР_1, видане виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_12.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 серія та номер:НОМЕР_3, видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового

будинку АДРЕСА_1, серія та номер:НОМЕР_2, видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4.

Стягнути на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору:з ОСОБА_5 в розмірі 704,80грн. та з ОСОБА_4 в розмірі 704,80грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду безпосередньо або через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення, яке складено 22 березня 2019 року.

Суддя Л.І.Лівочка