КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/ 2130/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кемського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року у складі судді Вознюка С.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» про визнання дій неправомірними, відміну нарахованої заборгованості за комунальні послуги, зобов'язання вчинення дій, стягнення матеріальних збитків внаслідок припинення виплати субсидії та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» (надалі - КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління», КП «ЖРЕУ») про визнання дій неправомірними, відміну нарахованої заборгованості за комунальні послуги, зобов'язання вчинення дій, стягнення матеріальних збитків внаслідок припинення виплати субсидії та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року у справі за позовом КПТМ «Бориспільтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення встановлено, що квитанції з нарахуванням боргу за попередні місяці до щомісячних платежів не відповідають дійсності, порушують права відповідача.

В свою чергу, КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» також являється комунальним підприємством, керується тим же законодавством та договором, укладеним між сторонами.

Позивач уклала з відповідачем договір по обслугованою її квартири, відповідно до якого розрахунковим періодом являється календарний місяць, при цьому умовами вказаного договору не передбачено врахування боргу за попередні місяці до щомісячних платежів.

Фактично договір, який укладений між позивачем та КПТМ «Бориспільтепломережа», а також договір, який укладений між позивачем та відповідачем по справі КП «Житлове ремонтно-екеплуатаційне управління» являються ідентичними, оскільки укладені на основі одного типового договору.

Посилаючись на вищевказане та те, що, як і КПТМ «Бориспільтепломережа», відповідач КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне правління» вносить в щомісячні платежі суми нарахованого боргу за минулі роки, які перебувають на стадії виконання або вже і виконані, в результаті таких врахувань відбувається подвійне стягнення - з боку державного виконавця та самого підприємства, з урахуванням уточнень, позивач просила:

зобов'язати відповідача припинити включати до квитанцій за оплату комунальних послуг за кожний місяць суми заборгованості перед комунальним підприємством за минулі періоди, відносно яких постановлені судові рішення щодо стягнення сум заборгованості, та здійснюється примусове стягнення в порядку виконавчого провадження;

зобов'язати відповідача відкликати з Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області документи, на підставі яких було прийнято рішення про припинення субсидії з серпня 2017 року;

стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного нарахування відповідачем заборгованості за минулі роки в місячні платежі, що призвело до позбавлення її права на отримання субсидії за період з серпня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 10 822 грн. 38 коп.;

стягнути з відповідача моральну шкоду на основі ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії посадових осіб КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» в частині включення до квитанцій за оплату комунальних послуг за кожний місяць суми заборгованості ОСОБА_1 перед комунальним підприємством за минулі періоди, відносно яких постановлені судові рішення щодо стягнення відповідних сум заборгованості, та здійснюється примусове стягнення в порядку виконавчого провадження.

Зобов'язано посадових осіб КП «Житлове ремонтно-екеплуатаційне управління» здійснювати щомісячні нарахування за надані комунальні послуги ОСОБА_1 без включення до відповідних квитанцій сум заборгованості за минулі періоди, щодо яких ухвалені судові рішення про примусове стягнення заборгованості.

Стягнуто з КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» на користь ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» на користь держави України суму судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Скаржником вказано, що платіжний документ містить графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені споживачем у попередній розрахунковий період, і це є правом КП «ЖРЕУ», яке ніяким чином не порушує прав споживача.

Крім того, особовий рахунок (як обліковий) відкритий на ім'я ОСОБА_1 в комунальному підприємстві «ЖРЕУ» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не заперечувала проти існування заборгованості в цілому, за виключенням суми у 2551 грн. 88 коп., при цьому, остання не може бути визнана неіснуючою, оскільки є рішення суду про її стягнення, а отже, зазначена сума не буде зараховуватися до загальної суми заборгованості, вказаної у квитанції тільки тоді, коли ця сума буде сплачена.

Вказано, що ОСОБА_1 є власником лише 1/3 частини квартири, яка є об'єктом розгляду, між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що інші співвласники уповноважили позивача представляти інтереси усіх співвласників при вирішенні даного спору.

Посилаючись на зазначене та відсутність обґрунтування й доказів заподіяння ОСОБА_1 моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, неврахування судом несплати позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території протягом багатьох років, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року у справі за позовом КП «ЖРЕУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.4-7).

В даному рішенні суд апеляційної інстанції, зокрема встановив, що квитанції з нарахуванням боргу за попередні місяці до щомісячних платежів не відповідають дійсності, порушують права відповідача.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до наявної у справі квитанції за листопад 2017 року, на початок місяця за позивачем рахується заборгованість, в сумі 8 559 грн.13 коп. (а.с.3).При цьому, з чого складається сума заборгованості не зазначено.

Згідно листа Управління соціального захисту населення № 8-7539 від 03 жовтня 2017 року, позивачу на підставі інформації з комунальних служб КП «ЖРЕУ», «Бориспільводоканал» та «Бориспільтепломережа» було припинено субсидію з серпня 2017 року (а.с.34).

Згідно п. 6 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 4366 від 19 січня 2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, розрахунковим періодом є календарний місяць (а.с.42).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, станом на січень 2012 року за позивачем ОСОБА_1 рахується заборгованість у сумі 4966 грн. 95 коп. (а.с.29,30). Разом з тим жодного розрахунку, з чого складається сума заборгованості матеріали справи не містять.

Крім того, з наявних у справі двох інших відомостей та розрахунків про заборгованість вбачається, що станом на січень 2012 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 6292 грн. 65 коп. (а.с.59,60) та 4936 грн. 95 коп. (а.с.61,62).

Таким чином, фактична сума заборгованості ОСОБА_1 станом на січень 2012 року відрізняється.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2011 року у справі за позовом КП «ЖРЕУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території; зустрічним позовом ОСОБА_1 до КП «ЖРЕУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про зобов'язання відкрити новий рахунок або залишити старий, скасувавши заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території; про відшкодування моральної шкоди; про розірвання та визнання недійсним договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території; про зобов'язання укласти новий договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, з ОСОБА_1 на користь КП «ЖРЕУ» було стягнено суму заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2551 грн. 88 коп.

На підставі вище вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с.45) та відкрито виконавче провадження (а.с.43,44).

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання дій неправомірними, районний суд виходив з того, що включення до квитанцій за оплату комунальних послуг за кожний місяць суми заборгованості за попередні періоди відповідачем здійснюється неправомірно, оскільки такі дії не передбачені укладеним між сторонами договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 4366 від 19 січня 2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що платіжний документ містить графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені споживачем у попередній розрахунковий період, і це є правом КП «ЖРЕУ», яке ніяким чином не порушує прав споживача, а особовий рахунок (як обліковий) відкритий на ім'я ОСОБА_1 в КП «ЖРЕУ» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь - яких сум є правом кредитора, тобто підприємства, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного щодо неправомірності включення до розрахунку позивача суми, відносно яких постановлені судові рішення щодо стягнення сум заборгованості, та здійснюється примусове стягнення в порядку виконавчого провадження державною виконавчою службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що між сторонами наявні договірні відносини, які регламентовані договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №4366 від 19 січня 2011 року (а.с.42).

Умовами вказаного договору, зокрема п. 6, встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, нарахування боргу за попередні місяці до щомісячних платежів зазначеним договором не передбачено.

Крім того, доведеним є факт перебування на виконанні державного виконавця органу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції виконавчого листа від 11 листопада 2011 року № 2-1787 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖРЕУ» боргу, в сумі 2581 грн. 88 коп. (а.с.43).

Отже, контроль за стягненням вищевказаної суми боргу у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» належить державному виконавцю та включення суми боргу, за яким здійснюється виконавче провадження, до квитанцій за оплату комунальних послуг є необґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не заперечувала проти існування заборгованості в цілому, за виключенням суми у 2551 грн. 88 коп., при цьому, остання не може бути визнана неіснуючою, оскільки є рішення суду про її стягнення, а отже, зазначена сума не буде зараховуватися до загальної суми заборгованості, вказаної у квитанції тільки тоді, коли ця сума буде сплачена, колегія суддів також визнає такими, що не заслуговують на увагу.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 є власником лише 1/3 частини квартири, яка є об'єктом розгляду, між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що інші співвласники уповноважили позивача представляти інтереси усіх співвласників при вирішенні даного спору, колегія судді визнає безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки районного суду в частині обґрунтованості позовних вимог щодо неправомірності включення до квитанцій за оплату комунальних послуг за кожний місяць суми заборгованості позивача перед комунальним підприємством за минулі періоди, відносно яких постановлені судові рішення щодо стягнення відповідних сум заборгованості, та здійснюється примусове стягнення в порядку виконавчого провадження, а також зобов'язання посадових осіб відповідача не включати вказані суми до квитанцій, колегія суддів визнає правомірними та такими, що встановлені на підставі повного з'ясування обставин справи.

Між тим, з висновками суду в частині доведеності вимог про стягнення моральної шкоди погодитися неможливо.

З урахуванням принципу диспозитивності, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд першої інстанції розглядає спір у межах вимог, заявлених позивачем по справі.

Разом з тим, у поданій по справі позовній заяві не міститься вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди вказала лише у відповіді на відзив й у подальшому у заяві, яка не узгоджується з вимогами ст. 185 ЦПК України (а.с.39,40,114).

Окрім цього, позивач не вказала розмір заподіяної їй моральної шкоди та не обґрунтувала її зміст.

Проте районний суд, не виклавши обставини, які б давали підстави до стягнення моральної шкоди, не зазначивши докази, які б підтверджували заподіяння діями відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди, не виклавши мотиви прийнятого рішення, супереч ч. 1 ст. 13 ЦПК України самостійно визначив її розмір у сумі 3000 грн.

Окрім цього, суд, керуючись положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», не звернув увагу, що моральна шкода споживачу послуг підлягає до стягнення з винної особи лише за наслідками завдання шкоди життю та здоров'ю споживача, що матеріалами справи не доведено.

З огляду на зазначені обставини, рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, як постановлене з істотним порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року в частині вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: