ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1424/18 Номер провадження 22-ц/814/811/19Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Долі Галини Олександрівни

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Нестеренка С.Г., в залі суду в м. Кременчук, дата складання повного тексту рішення 21 грудня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19, третя особа: ОСОБА_4 про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила поновити її на роботі, скасувати наказ про звільнення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Позов мотивовано тим, що 13 листопада 2017 року її було прийнято на посаду кухаря 3-го розряду Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 19. 20 листопада 2017 року ОСОБА_2 було повідомлено про звільнення на підставі ст. 147 КЗпП України. Вказує, що 07 грудня 2017 року вона звернулася до директора школи з заявою про виплату їй заробітної плати, проте директор школи витребував у неї трудову книжку та вніс до неї зміни, а саме причину звільнення зазначив за п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, звільнення незаконним, оскільки порушень трудової дисципліни вона не допускала, крім того при припиненні трудових відносин роботодавцем не було дотримано спеціального порядку звільнення, що призвело до порушень її прав. Зазначає, що їй не було запропоновано надати пояснення та не роз'яснено в чому саме полягало систематичне невиконання нею трудових обов'язків.

Вказує, що їй завдано моральну шкоду, оскільки незаконним звільненням, відповідач позбавив її права на працю та можливості забезпечити належний рівень життя. Незаконні дії відповідача, призвели до моральних переживань, які виразилися у втраті душевного спокою. Від пережитого стресу, загострилися хронічні захворювання. Моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено, у зв'язку з пропуском строку визначеного ст. 233 КЗпП України, без поважних причин.

28 січня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Доля Галина Олександрівна подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити,.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивача було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства.

Вказує, що ОСОБА_2 не була ознайомлена з актами від 13,15, 16, 17 листопада 2017 року та з наказом №512а від 15.11.2017 року, крім того вона не була повідомлена про накладення на неї дисциплінарного стягнення наказом № 516а від 16.11.2017 року, не була запрошена та не була присутня на засіданні профспілкового комітету під час розгляду подання керівника школи про надання дозволу на її звільнення, що є порушенням її прав та норм трудового законодавства.

Стверджує, що ОСОБА_2 не було повідомлено про звільнення, саме 17.11.2017 року та трудова книжка в цей день їй не була видана, крім того, з нею не було проведено розрахунок. Запис в трудову книжку про її звільнення було внесено лише 20.11.2017 року.

Вважає, що відповідачем при звільненні ОСОБА_2 допущено ряд порушень чинного законодавства, тому існують підстави для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Відзив на апеляційну скаргу подано директором Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 ОСОБА_4, який вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що Наказом директора Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 ОСОБА_4 від 10 листопада 2017 року за № 107 о/с ОСОБА_2 було призначено на посаду кухаря 3 розряду школи з 13 листопада 2017 року (т.1 а.с. 78).

13 листопада 2017 року з позивачем було проведено вступний інструктаж з питань охорони праці, ознайомлено з інструкцією з охорони праці та посадовою інструкцією з видачею їй їх копій. Вказане підтверджується наявним підписом останньої в оригіналах інструкції з охорони праці та посадовій інструкції, а також в журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та журналах реєстрації видачі інструкції з охорони праці та посадових інструкцій працівникам закладу. (т.1 а.с. 79-93).

З Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19, з наказом № 351 о/д від 01 вересня 2017 року «Про організацію харчування в школі у 2017-2018 роках» та Правилами особистої гігієни в школі для працівників, позивач була обізнана, проте відмовилася від їх підписання, про що складено відповідні акти від 13 листопада 2017 року (т.1 а.с. 94-112).

Відповідно до п.п. 1.4 п.1 Посадової інструкції № 28 кухаря, вбачається, що у своїй діяльності кухар керується технологією приготування страв у шкільній їдальні, правилами виробничої санітарії, правилами користування кухонним обладнанням, правилами і нормами охорони праці, техніки безпеки і протипожежного захисту, а також статутом і локальними нормативними актами школи, Правилами внутрішнього розпорядку та своєю посадовою інструкцією. Пунктом 2 даної інструкції передбачено, що головним призначенням кухаря є приготування їжі згідно з технологією приготування, обслуговування учнів у їдальні під час перерв.

З п.п. 2.1.-2.3. п. 2 наказу № 351 о/д від 01 вересня 2017 року «Про організацію харчування в школі у 2017-2018 роках» слідує, що наказом по закладу призначено персонально відповідальним за дотримання правил особистої гігієни і санітарно-гігієнічних норм на робочому місці, за належний санітарний стан робочого місця, кухонного обладнання, інвентарю та приміщення кухні шеф-кухаря ОСОБА_5 або особу яка виконує роботу кухаря.

Призначено персонально відповідальним за приготування їжі відповідної якості, згідно з технологією приготування страв, кухарів або особу яка виконує роботу кухаря. Персонально відповідальним за дотримання норм виходу готових страв призначено шеф-кухаря ОСОБА_5, або особу яка виконує роботу кухаря (т. 1 а.с. 71).

У відповідності до 2.1.-2.3. п. 2 цього наказу, п. 3 Посадової інструкції кухаря № 28, затвердженої наказом директора Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 від 08 лютого 2016 року за № 530, відповідальність за дотримання санітарно-гігієнічних норм, за виконання технології приготування страв та якість готової продукції, технології приготування їжі та видачі страв персонально покладалася на ОСОБА_6 в межах її повноважень, як кухаря 3-го розряду.

Наказом директора Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 від 15 листопада 2017 року за № 512 а о/д «Про наслідки перевірки організації харчування ЗОШ № 19» кухарю Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 ОСОБА_2 вказано на неналежну організацію робочого місця, неналежне виконання санітарно-гігієнічних норм та неналежне виконання посадових обов'язків.

Вказано усунути недоліки з організації харчування до 16 листопада 2017 року та попереджено ОСОБА_2 про те, що у випадку повторного скоєння дисциплінарного правопорушення до неї може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани в порядку передбаченому ст. ст. 147-149 КЗпП України.

Від надання особистих пояснень ОСОБА_2, відмовилась, про що було складено відповідний акт від 15 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 116).

16 листопада 2017 року у відповідності до наказу директора Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 від 15 листопада 2017 року № 512а о/д «Про наслідки перевірки організації харчування ЗОШ № 19», на підставі доповідних заступника директора школи ОСОБА_7 та вчителя школи ОСОБА_8 відбулася повторна перевірка щодо організації харчування учнів, у тому числі щодо усунення недоліків виявлених 15 листопада 2017 року.

В ході перевірки 16 листопада 2017 року комісією було встановлено, що наказ від 15 листопада 2017 року № 512 а о/д «Про наслідки перевірки організації харчування ЗОШ № 19» кухарем ОСОБА_2 не виконаний, недоліки з організації робочого місця не усунуті, крім того були виявлені повторні порушення вимог Посадової інструкції кухаря № 28 та пунктів 2.1., 2.2, 2.3. наказу по школі від 01 вересня 2017 року за № 351 о/д «Про організацію харчування у школі у 2017-2018 навчальних роках».

Наказом директора Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 від 16 листопада 2017 року за № 516 а о/д «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани» до кухаря ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за систематичне невиконання нею без поважних причин обовязків, покладених на неї ст. ст. 21, 139 КЗпП України, трудовим договором, Посадовою інструкцією кухаря № 28 та пунктами 2.1 - 2.3. наказу по школі від 01 вересня 2017 року № 351 о/д «Про організацію харчування в школі у 2017-2018 навчальних роках». Повідомлено ОСОБА_2 про те, що у випадку неодноразового порушення на протязі року з моменту видання наказу дисциплінарного правопорушення вона може бути звільнена в порядку передбаченому п. 3 ч 1 ст. 40 КЗпП України.

Адміністрацією школи ОСОБА_2 було ознайомлено з актом перевірки та наказом про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, проте від підпису про ознайомлення остання відмовилася, про що було складено відповідний акт. (т.1 а.с. 126)

17 листопада 2017 року у відповідності до наказу директора Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 від 15 листопада 2017 року № 512а о/д «Про наслідки перевірки організації харчування ЗОШ № 19», на підставі доповідних шкільної медсестри ОСОБА_9 та шеф-кухаря ОСОБА_5, відбувся черговий контроль дотримання кухарями вимог санітарно-гігієнічних норм та технології приготування страв. В ході проведення перевірки виявлені систематичні порушення, кухарем ОСОБА_2, посадових обов'язків та Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно акту від 17.11.2017 року ОСОБА_2 відмовилася надати особисті письмові пояснення, щодо виявлених порущень. (т.1 а.с. 128-132).

17 листопада 2017 року директор Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 ОСОБА_4 звернувся з поданням до голови профспілкового комітету Кременчуцької ЗОШ № 19 ОСОБА_10 про розгляд доповідної записки медичної сестри школи ОСОБА_9 та доповідної записки шеф-кухаря ОСОБА_5 від 17 листопада 2017 року про порушення ОСОБА_2, як кухарем 3-го розряду школи, технології приготування їжі для дітей, невиконання посадових обов'язків та грубе відношення до учнів і співробітників школи. Крім того, звернувся з поданням про надання дозволу на звільнення за ст. 147 КЗпП України ОСОБА_2 (т. 1 а.с. а.с. 133, 134).

Згідно акту від 17.11.2017 року складеного адміністрацією школи, на запрошення кухаря школи ОСОБА_2, бути присутньою на засіданні профспілкового комітету, остання відмовилася. (т. 1 а.с. 142).

На засіданні 17 листопада 2017 року профспілкового комітету Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19, розглянуто вказане подання та надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_2 - кухаря школи, 17.11.2017 року. (т. 1 а.с. 135).

Наказом директора Кременчуцької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 19 від 17 листопада 2017 року за № 110 о/с «Про звільнення ОСОБА_2Г.», ОСОБА_2, було звільнено з посади кухаря, 17 листопада 2017 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до акту від 17.11.2017 року складеного адміністрацією школи, від ознайомлення з наказом ОСОБА_2, відмовилася. (т. 1 а.с. 143).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факти допущених порушень позивачем при виконанні своїх обов'язків, як кухаря 3-го розряду, у період з 15 по 17 листопада 2017 року, включно, які були виявлені спільними комісіями адміністрації та профспілкової організації відповідача, в дійсності мали місце. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що при звільненні позивача відповідачем не було дотримано порядку встановленого ст. ст. 40, 49, 147, 149 КЗпП України та вимог ч.ч. 2, 4 ст. 43 КЗпП України. Так, матеріалами справи підтверджується, що питання про звільнення позивача, вирішено на засіданні профспілкового комітету без її участі, письмової згоди до профспілкового комітету, щодо розгляду вказаного питання у її відсутність, остання не подавала. Тому, всупереч вимогам ч. 3 ст. 43 КЗпП України профспілковий комітет розгляд подання не відклав до наступного засідання у межах, визначеного строку та невідкладно розглянув подання. Крім того, у поданні щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2, адміністрація школи вказала, як підставу ст. 147 КЗпП України, проте в трудову книжку ОСОБА_2 після внесено запис № 64 про звільнення на підставі ст. 147 КЗпП України, який визнано невірним, здійснено запис про звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, вищевикладене свідчить про неналежне виконання роботодавцем вимог чинного законодавства при звільненні працівника.

Разом з тим, частиною першою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Вирішуючи питання про застосування строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, судом першої інстанції встановлено, що у даному випадку початок перебігу місячного строку звернення до суду розпочався з 17 листопада 2017 року, тобто з дня коли позивач дізналася про її звільнення та отримала трудову книжку.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до акту від 17 листопада 2017 року, складеного членами комісії від адміністрації закладу та профспілкового комітету, кухар школи, ОСОБА_2, була ознайомлена з наказом про звільнення від 17 листопада 2017 року № 110 о/с за ст. 147 КЗпП України, але від підпису про ознайомлення з наказом відмовилася. Крім того, у Книзі обліку руху трудових книжок працівників закладу міститься запис від 17 листопада 2017 року про звільнення, ОСОБА_2, та її особистий підпис про отримання трудової книжки із позначкою її рукою «звільнена» (т. 1 а.с. а.с. 149-150). Згідно особової картки працівника, ОСОБА_2, в графі «Дата і причина звільнення (підстава)» наявний запис про звільнення 17 листопада 2017 року за ст. 147 КЗпП України, а в графі «Підпис працівника» міститься її підпис із зазначенням цієї ж дати.

З матеріалів справи вбачається, що, ОСОБА_2, 27 листопада 2017 року звернулася до суду з позовною заявою до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 19 про незаконне звільнення з роботи, поновлення на посаді кухаря 3-го розряду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Проте, даний факт не перериває строку позовної давності, оскільки вказана позовна заява ухвалою суду від 27 грудня 2017 року повернута позивачу.

З вказаним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду лише 02 березня 2018 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Даказів того, що позивач не мала реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку визначеного законом, матеріали справи не містять, крім того, доводи апеляційної скарги не містять жодного доводу на спростування вірних висновків суду про пропуск строку позовної давності.

Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи позивача, стосовно того, що вона не мала реальної можливості одержати відповідну фахову правову допомогу, оскільки 18 грудня 2017 року Кременчуцьким місцевим Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано доручення за № 348 на підставі наказу від 15 грудня 2017 року адвокату Радченко В.О. для надання безоплатної правової допомоги позивачеві (т. 1 а.с.46, 184-185). Крім того, позивач повідомила у судовому засіданні про те, що вона отримувала консультації і в іншого адвоката до призначення адвоката Радченко В.О.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 не була ознайомлена з актами від 13,15, 16, 17 листопада 2017 року та з наказом №512а від 15.11.2017 року, крім того вона не була повідомлена про накладення на неї дисциплінарного стягнення наказом № 516а від 16.11.2017 року, проте дані обставини не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки з матеріалів справи вбачається та підтверджується відповідними актами, складеними адміністрацією школи, в яких зафіксовано факт відмови ОСОБА_2 поставити підпис про ознайомленням з вказаними документами.

Обставини викладені в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для скасування по суті вірного рішення, ухваленого на підставі повного, всебічного дослідження доказів наданих сторонами у справі, крім того апеляційна скарга не містить будь-яких обґрунтувань поважності причини пропуску строку звернення позивачки з позовом до суду, в зв'язку з чим і було відмовлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Долі Галини Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2019 року

Головуючий-суддя О.О. Панченко

Судді: В.П. Пікуль

Т.В. Одринська