ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3591/19 Справа № 212/598/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталонбудсервіс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталонбудсервіс» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 грудня 2018 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складений 19 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року позивачі ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталонбудсервіс" (надалі - ТОВ "Еталонбудсервіс"), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бу-Будкомплекс" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок виробничої травми.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що 18 травня 2006 року під час виконання трудових обов'язків монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ "Еталонбудсервіс" внаслідок удару металевої кувалди, яка впала зверху, її чоловік ОСОБА_2, впав з площадки маршових сходів на дно, внаслідок отриманих травм, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Через смерть рідної людини, із яким мала намір прожити усе життя, завдала їй нестерпне моральне хвилювання, досі через проміжок часу думки про смерть чоловіка призводять до напруженого психічного стану. Заробіток чоловіка був основним джерелом доходу сім'ї, після непоправної втрати вона залишилася із неповнолітнім сином без підтримки. Просить суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 200000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 грудня 2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Еталонбудсервіс" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок виробничої травми 80000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ТОВ "Еталонбудсервіс" на користь держави 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ "Еталонбудсервіс" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що визначений розмір моральної шкоди є завищений і необґрунтований судом, та призведе до зупинки роботи підприємства.

Судом не враховано вина також іншого підприємства ТОВ"Бу-Будкомплекс" в отримані ОСОБА_2 виробничої травми, що призвела до смерті. Судом в порушення вимог процесуального законодавства не залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1,яка жодного разу не з'явилась в судове засідання.

Позивач не скористалась правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3,який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про шлюб від 17 листопада 1990 року є дружиною ОСОБА_2, (а.с.14).

Згідно записів, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_2 він працював монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ "Еталонбудсервіс"(а.с.12-13 том 1).

Згідно акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13.06.2006 року та акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 10-20 год. у ТОВ «Еталонбудсервіс» від 06.06.2006 року, нещасний випадок, в результаті якого загинув ОСОБА_2, стався внаслідок падіння в колодязь металевої кувалди, якою працював технічний директор ТОВ «Бу-Будкомплекс» ОСОБА_4, який приступив до виконання монтажних робіт не переконавшись у відсутності робітників у колодязі та не отримавши дозволу на виконання робіт (а.с.4-9 том 1).

Згідно розділу 7 Акту від 13.06.2006 року причиною нещасного випадку було визнано неякісне розроблення проекту виконання робіт ТОВ «Бу-Будкомплекс», виконання робіт несправним інструментом, порушення виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов'язків (а.с.5,6)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 33 роки (а.с. 10 том1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка на виробництві через втрату рідної людини від нещасного випадку, який стався під час виконання ним трудових обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала; також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч. 4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України(для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що потерпілий ОСОБА_2 загинув у зв'язку з неякісним розробленням проекту виконання робіт, а також виконання робіт із несправним інструментом, що встановлено комісією, що проводила спеціальне розслідування нещасного випадку. Актом встановлено, крім інших, порушення виконробом ОСОБА_5 посадових обов'язків та інструкції виконроба ТОВ «Еталонбудсервіс», який не достатньо контролював безпеку труда на об'єкті та заходів безпеки при виконанні монтажних робіт (а.с.5 том 1)

Колегія суддів погоджуються з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ТОВ «Еталонбудсервіс» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, як працедавець, який не забезпечив безпечних умов виробничого процесу ( а.с.5 том 1).

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Еталонбудсервіс», про відсутність підстав відшкодування моральної шкоди дружині померлого, колегією суддів відхиляються, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка, внаслідок нещасного випадку, що стався через порушення роботодавцем законодавства в частині належного забезпечення безпечних умов праці, встановлений в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи.

Так, позивач втратила рідну людину, чоловіка, якого дуже любила і поважала, чим порушений звичайний для спосіб життя, а втрата близької людини, вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, моральною та матеріальною підтримкою, через втрату позивачі змушені переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги відповідача в частині того, що винною особою у загибелі є працівники ТОВ"Бу-Будкомплекс", як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи та не заперечується сторонами, питання відповідальності ТОВ"Бу-Будкомплекс" вирішувалось судом під час розгляду іншої справи №215/2759/17. Крім того, при вирішенні питання щодо розміру стягнутої моральної шкоди судом першої інстанції ураховано вину двох підприємств та отримання позивачем часткової компенсації моральних страждань.

Моральні страждання, які переживають близькі через втрату рідної людини, не залежать від наявності або відсутності від померлого матеріальних благ, жодним чином не впливає на перенесені страждання через втрату близької, рідної, кровного споріднення людини. Втрата завжди спричиняє відчай ніколи більше не побачити чоловіка, страждання, та відчай безповоротності втрати.

Тому, колегія суддів вважає неприйнятними доводи відповідача, що посилання позивача, щодо матеріального забезпечення померлого усієї родини свідчить про зацікавленість позивача отримати матеріальні блага.

Колегія суддів погоджується з розміром морально шкоди, визначеним судом першої інстанції, який, на думку колегії суддів, визначено судом першої інстанції з урахуванням роз'яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Здоров'я та життя людини є найвищою цінністю людства, тому винні дії відповідача, що стали причиною загибелі потерпілого є правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Розмір якої судом першої інстанції визначений з урахуванням усіх обставин, а також за відсутності вини потерпілого та враховано вину іншого підприємства ТОВ "Бу-Будкомплекс", працівником якої порушено правила безпеки. Визначений розмір є спірмірним із завданою шкодою, відповідає засадам розумності та виваженості.

Позивачем не надано доказів, що визначений розмір компенсації моральної шкоди в сумі 80000 грн. буде надмірним тягарем для відповідача, тому доводи апеляційної скарги, що дане стягнення призведе до зупинки підприємства є недоведеними.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталонбудсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: