Справа № 138/484/18
Провадження №:2/138/62/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді: Цибульського О.Є.,

з участю: секретаря Стафійчук Н.А.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини викликаних її хворобою та розвитком додаткових здібностей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини викликаних її хворобою та розвитком додаткових здібностей, мотивуючи тим, що 04.10.2008 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. Подружнє життя у них не склалося і 20 вересня 2011 року шлюб між ними було розірвано. На підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500 гривень щомісячно і до досягнення повноліття. Але відповідач не виконує в повному обсязі рішення суду і на даний час утворилася заборгованість в розмірі приблизно 33000 грн. Їхній син важко та постійно хворіє, та перебуває на «Д» обліку у лікарів по причині двобічної плоскостопості, лакунарної ангіни, хронічного аденотонзиліту, хронічного фаринготонзиліту, ларинготрахеїту, аденоідивної вегетації 2-ступеня, у звязку з чим позивач несе великі витрати на його лікування. З 09 березня 2016 року по 17 березня 2016 року син лікувався в умовах стаціонару з приводу «лакунарної ангіни», витрати на лікування склали 2000 грн. З 10 січня 2017 року по 27 січня 2017 року син лікувався амбулаторно з приводу гострого трахеобронхіту, на лікування було витрачено 1500 гривень. З 01 березня 2017 року ОСОБА_3 знову захворів на гнійну ангіну, гострий бронхіт та лікувався амбулаторно по 21 березня 2017 року, на лікування було витрачено 1300 гривень. З 18 травня 2017 року по 28 травня 2017 року син лікувався амбулаторно у звязку з гострим ларинготрахеїтом, на лікування витрачено 1200 гривень. В грудні 2017 року в їхнього сина було виявлено гострий глибокий карієс та гострий дифузний пульпіт, в результаті на лікування було витрачено 2800 гривень. Крім того, за рекомендацією лікаря-стоматолога, син потребує подальшого ортодонтичного лікування. За період 2016-2017 роки їхній син за рекомендацією лікаря-ортопеда у звязку з діагнозом двобічної плоскостопості пройшов 8 курсів масажу загальною вартістю 12000 гривень, із розрахунку один сеанс масажу - 150 грн. Таким чином, всього на лікування сина було витрачено 20800 гривень.

Позивач також дбає про розвиток додаткових здібностей сина. В 2017 році він відвідував приватний гурток Могилів-Подільської спортивної школи в секції «Акробатика», вартість щорічного абонементу 2400 гривень. В 2016-2017 роках дитина відвідувала гурток з розвитку вокальних даних, за що було сплачено 4800 гривень.

Крім того, на санаторно-курортне лікування по оздоровленню дитини в 2016 та 2017 роках було витрачено 14000 гривень. Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, на протязі 2016-2017 року, позивач понесла додаткових витрат на неповнолітнього сина на загальну суму 42000 гривень. Відповідач відмовився в добровільному порядку компенсувати 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на утримання дитини. А тому позивач вимушена була звернутися з даним позовом до суду, просить стягнути з відповідача на її користь 21000 гривень додаткових витрат понесених нею на лікування та розвиток додаткових здібностей неповнолітнього сина.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає, оскільки аліменти на утримання дитини сплачує справно, заборгованості немає. Крім того, зазначив, що позивачем не надано належних доказів понесених нею витрат на лікування сина та розвиток його здібностей.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав:

сторони спору перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2011 року було розірвано (а.с.7).

За час спільного подружнього життя у сторін спору народилася дитина: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у звязку з встановленими діагнозами: двобічної плоскостопості, лакунарної ангіни, хронічного аденотонзиліту, аденоідивної вегетації 2-ступеня, хронічного фаринготонзиліту, гострого карієсу та гострого дифузного пульпіту, у 2016-2017 роках дійсно отримував відповідне лікування, про що свідчать консультативні висновки спеціалістів, виписка (епікриз), рішення ЛКК про носіння ортопедичних устілок, виписка з амбулаторної карти ПП «Стоматологічний Центр Гіппократ» (а.с.8-14), у звязку з чим позивач понесла витрати на його лікування.

На підтвердження понесення витрат на лікування сина позивачем надані чеки на купівлю ліків та оплату стоматологічних послуг (а.с.15-16,30-38). Проте з деяких наданих чеків не вбачається які ліки придбавалися, деякі чеки з друком неналежної якості, а в деяких чеках суми написані від руки. Крім того, сума понесених витрат на стоматологічне лікування в ПП «Стоматологічний Центр Гіппократ» також дописана від руки.

Крім того, позивачем в підтвердження хвороби дитини надано копію сторінок з медичної картки (а.с.17-28), проте з даних сторінок не вбачається кому належить медична картка.

А тому суд не може взяти до уваги подані позивачем докази, оскільки вони є неналежними.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У таких випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Витрати, зазначені позивачкою як витрати для розвитку додаткових здібностей (відвідування спортивної школи, гуртка з розвитку вокальних даних) не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дитини (творчих, спортивних тощо), а тому не є додатковими. Зазначені витрати є повсякденними та охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач зобов`язаний сплачувати згідно рішення суду. Крім того, на підтвердження понесення нею вказаних витрат позивач не надала будь-яких належних доказів відвідування сином спортивної школи, гуртка з розвитку вокальних даних, вартості абонементу та сплати нею таких коштів.

При цьому, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини

У свою чергу, відвідування дитиною спортивної школи, гуртка з розвитку вокальних даних в переважній більшості відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Судом не встановлено, що витрати позивача на відвідування вказаних закладів зумовлені із розвитком здібностей дитини в цілому.

Так в матеріалах справи відсутні будь-які довідки лікаря педіатра (сімейного лікаря) із визначенням необхідності придбання конкретних медичних препаратів, необхідних саме для діагностики та лікування дитини, відсутні будь-які належним чином оформлені медичні рекомендації відповідних медичних установ, лікарів щодо направлення дитини на періодичне проведення масажу, на відповідне санаторно-курортне лікування, чи на відповідні обстеження.Крім того, зазначений розмір витрат позивача на санаторно-курортне лікування та проведення масажу нічим не підтверджений.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, тощо).

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання сина у зазначеному позивачем розмірі, оскільки позивачем неналежно сформовано доказову базу щодо понесення нею саме додаткових витрат на утримання дитини, тобто на розвиток його особливих здібностей, витрат на його спеціальне лікування. У зв`язку з вище зазначеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд вважає за необхідне відмовити позивачці в стягненні з відповідача витрат на санаторно-курортне лікування дитини, оскільки позивачкою не надано належних доказів вартості останнього.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні рішення відмовлено, а позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, суд відносить витрати зі сплати судового збору на рахунок держави. Крім того, оскільки відповідачем не надано відповідний розрахунок понесених ним судових витрат та не надано належних доказів, які б підтверджували їх розмір, суд залишає понесені відповідачем судові витрати за ним.

Керуючись ст. 141,180,185 СК України, ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини викликаних її хворобою та розвитком додаткових здібностей - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 26.04.2019.

СУДДЯ: