Cправа № 274/26/17
Провадження № 2/0274/187/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2019 року м.Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

В січня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить 9/10 ідеальних частин житлового будинку, що розташований в м. Бердичеві, по вул. Гулака Артемовського (Колективізації), 5. Інша частина будинку, а саме 1/10 її частина, належала ОСОБА_2, який помер 25.03.1973, і після його смерті вказану частину домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв. З 2003 року до сьогодні вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується 1/10 частиною житлового будинку, яка належала ОСОБА_2, утримує її, підтримує в належному стані, та постійно проживає у будинку на поділяючи його на частини. Інших оіб, які б мали право на 1/10 частину житлового будинку після смерті ОСОБА_2 не має, а тому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/10 частину будинку в м. Бердичеві, по вул. Гулака Артемовського (Колективізації), 5.

В судове засідання позивачка не з'явилась. В наданій суду заяві просила розглянути справу в її відсутності. Позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в наданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутності. Просив винести рішення згідно чинного закнодавства.

У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2003, ОСОБА_1 є власником 9/10 ідеальних частин житлового будинку № 5 по вул. Колективізації в м. Бердичеві(а.с. 7, 8).

1/10 частини вказаного будинку, на підставі договору від 29.04.1970, належить ОСОБА_4. Право власності зареєстровано в реєстрі за № 1-479(а.с. 10).

Згідно довідки КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 28.12.16 за № 1900, 1/10 частини будинку № 5 по вул. Гулака-Артемовського в м. Бердичеві по праву власності належить ОСОБА_2, 9/10 частин будинку належать ОСОБА_1. Житлова площа змінилась у зв'язку із демонтажем перегородок та печей(а.с. 11).

В довідці КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 283 від 19.06.2018 зазначено, що згідно паперових носіїв, право власності на нерухоме майно за адресою: м. Бердичів вул. Гулака-Артемовського (Колективізації), 5 зареєстровано:

- 1/10 ід. частина за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.04.70, посвідченого Бердичівською держнотконторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-479;

- 9/10 ід. частин за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.10.03, посвідченого Бердичівською держнотконторою та зареєстрованого в реєстрі за №1-1677(а.с. 118).

Згідно технічного паспорту виготовленого на ім'я ОСОБА_1 житловий будинок № 5 по вул. Гулака-Артемовського збудований 1929 року(а.с. 12-15).

Довідки Бердичівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за № 543/8.23-33 від 10.03.2017, 28.03.1973 проведена державна реєстрація смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 164(а.с. 34).

З довідки Бердичівської державної нотаріальної контори за № 935/01-16 від 01.04.2017, вбачається, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 47299063 від 01.04.2017, спадкова справа щодо майна ОСОБА_2, померлого 25.03.1973 не відкривалась, спадкоємці із заявами на прийняття спадщини не звертались(а.с. 28).

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

Статтею 3 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка немає власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставіст. 344 ЦК Україниможливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положеннястатті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з п.13 зазначеної Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що ОСОБА_1 в 2003 році правомірно, добросовісно заволоділа чужим майном та добросовісно протягом більше десяти років продовжує відкрито, безперервно ним володіти, а тому необхідно захистити майнові права позивача шляхом задоволення позову.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328, 344, 397 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 142, 200, 206, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 ідеальних частин житлового будинку, що розташований за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Гулака-Артемовського, 5, за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідн.номер НОМЕР_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідач: Бердичівська міська рада Житомирської області, пл.Європейська, 1 м.Бердичів

Головуючий суддя О.В.Замега