Справа № 307/3505/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: Готри Т.Ю.,

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.,

з участю секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 16 січня 2019 року, ухваленого суддею Бобрушко В.І., повний текст рішення складено 21.01.2019 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення Тячівського районного суду від 3 червня 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Від шлюбу в них народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на її повному утриманні і вихованні. З відповідачем вони не проживають спільно з 2015 року, а донька проживає разом з нею.

Відповідач за період їхнього проживання окремо, останнім часом не надає жодної матеріальної допомоги на дитину, що суттєво погіршує їхнє з донькою матеріальне становище. Тим більше, що майже з кожним днем ціни на товари та послуги, необхідні для забезпечення нормального життєвого розвитку дитини, зростають. На даний час вона отримує малу заробітну плату для того, щоб забезпечити самотужки потреби їхньої семирічної дитини.

Відповідач працює на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в АПК та СКС на транспорті та зв'язку в Управлінні Держпраці у Закарпатській області, де отримує велику заробітну плату, що підтверджується довідкою з його місця роботи. Крім того, їй відомо, що відповідач інших утриманців не має, а тому просила суд стягувати з нього на її користь на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, аліменти у розмірі 1/4 частки (але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тячівського районного суду від 16 січня 2019 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2018 року і до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768,40 грн судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити зазначене рішення суду в частині визначення розміру аліментів та стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2018 року, і до її повноліття.

Вказує на те, що він систематично сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_4. Позов визнавав частково в розмірі 1/6 від його доходів, що становить 2000 гривень.

Зазначає, що на даний час він зареєстрований та проживає зі своїми батьками в смт. Буштино, вул. Миру,81, які є непрацездатними, батько є інвалідом третьої групи, йому протипоказана фізична праця, він є непрацездатним, а тому він постійно надає матеріальну допомогу на їх утримання. Крім того, місце його роботи знаходиться на значній відстані від місця його проживання, у зв'язку з чим йому доводиться додатково винаймати житло для проживання, що також є значними витратами.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені обставини, що призвело до неправильного визначення розміру аліментів, які він реально здатний виплачувати на утримання доньки.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу просила залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони з 08.08.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тячівського районного суду від 3 червня 2016 року розірвано (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

Дитина проживає разом з позивачем ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні (а.с.6).

Згідно довідки Управління Держпраці в Закарпатській області від 24 вересня 2018 року за №07-09/80 відповідач ОСОБА_2 працює в Управлінні Держпраці у Закарпатській області та отримав заробітну плату за 2017 рік в розмірі 130 916,98 гривень, при цьому середній заробіток відповідача становить 10 909,75 гривень (а.с. 5).

Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у заявлених вимогах про стягнення аліментів визначила їх розмір у частці від заробітку (доходу) відповідача, і згідно частини 1 статті 184 СК України заяви про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не подавала. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд врахував майновий стан позивача, яка проживає з неповнолітньою донькою та сама веде догляд за нею, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача, який має постійне місце роботи та отримує середній заробіток в Управлінні Держпраці в Закарпатській області в розмірі 10 909,75 гривень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Згідно з статтею 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання дитини не враховано того, що він постійно надає матеріальну допомогу на утримання своїх непрацездатних батьків, а також несе значні витрати по найму житла для його проживання по місцю роботи, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 наведені обставини належними та допустимим доказами не підтверджені. Окрім цього, судом правильно враховано, що відповідач має постійну роботу, отримує достатню заробітну плату, а тому має можливість сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи вимоги статей 182, 183 СК України, правильно дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: