У Х В А Л А

28 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 174/696/18

провадження № 61-20278 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору в порядку захисту прав споживача та стягнення сплачених коштів у зв`язку з невиконанням умов договору,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 червня 2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір на виконання індивідуального замовлення АК СО 377, за яким останній зобов`язувався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність конструкцій. На виконання своїх зобов`язань по договору, вона сплатила ОСОБА_2 в день укладання договору кошти в сумі 19 780,00 грн., що підтверджується відповідним записом у договорі від 03 червня 2018 року, а залишок суми в розмірі 7 180,00 грн., нею було сплачено 24 червня 2018 року відповідачу ОСОБА_3 ..

Проте, своїх зобов`язань за договором, зокрема що передбачені п.3.2 договору, відповідач не виконав та виріб у повному обсязі та у необхідній комплектації їй не передав, що свідчить про відмову відповідача виконувати свої зобов`язання за згаданим вище договором.

Вважає, що відповідачами було порушено її права та гарантії, передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки договір, зазначений вище, не містить усієї необхідної, вичерпної, правдивої інформації, стосовно переліку робіт, які виконує ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожний; умовами договору взагалі не передбачено залучення до робіт інших осіб.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати протиправним та розірвати договір, укладений 03 червня 2018 року між нею та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь кошти у сумі 19 780,00 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на її користь кошти у сумі 7 180,00 грн., стягнути солідарно з відповідачів усі понесені судові витрати.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що відповідачем ОСОБА_2 здійснено всі необхідні дії по виконанню всіх істотних умов договору, узгоджених сторонами, будь-яких претензій, недоліків, вимог, позивачкою пред`явлено не було, в тому числі вимог щодо надання їй документів, які підтверджують належну якість продукції; вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров`я і майна споживачів, а доказів на підтвердження нечесної підприємницької практики та несправедливих умов договору, передбачених статтями 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачкою також надано не було.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме скаржнику необхідно надати належні та допустимі докази на підтвердження зазначених обставин щодо отримання повного тексту оскаржуваної постанови.

Також, скаржник, подаючи касаційну скаргу, просила поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що копію постанови суду апеляційної інстанції вона отримала лише 11 жовтня 2019 року.

Вказані скаржником обставини підтверджено належними та допустимими доказами, а саме оригіналом зворотнього повідомлення апеляційного суду із власноручною розпискою про отримання та конвертом зі штрих кодом, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій про ухваленні оскаржуваних судових рішень порушено норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідачами були порушені її права та гарантії, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений договір не містить усієї необхідної, вичерпної, правдивої інформації стосовно переліку робіт, які виконують відповідачі, який саме виріб використовується, його повна назва, відповідність його державним стандартам, посилання на сертифікацію цього виробу та його відповідність діючим в Україні нормам та правилам, які б гарантували його безпечне використання.

Вважає суди не звернули увагу при ухваленні оскаржуваних рішень, що дії відповідачів носять явний характер нечесної підприємницької практики, відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про розірвання договору та стягнення сплачених коштів у зв`язку з невиконанням умов договору, що є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 , строк на касаційне оскарження рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору в порядку захисту прав споживача та стягнення сплачених коштів у зв`язку з невиконанням умов договору відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко