Єдиний унікальний номер 235/2266/18 Номер провадження 22-ц/804/1264/19

Номер провадження 22-ц/804/1264/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Будулуци М.С., Гапонова А.В.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 07 лютого 2019 року (ухваленого під головуванням судді Бородавки К.П.) у цивільній справі №235/2266/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків нікчемності договору,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» звернулось до суду з позовом, в якому просило застосувати наслідки нікчемності договору у вигляді відшкодування вартості майна, а саме стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти в розмірі 213 047,00 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що 29.07.2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу, за яким Банк передав у власність відповідачу автомобіль з наступними характеристиками: марка, модель Hyundai Sonata 2.4 I, рік випуску 2005, колір чорний, тип: легковий седан-В, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 2351 куб.см.В, вартістю 36 000 грн., оплата за який здійснена відповідачем у готівковій формі, в національній валюті, шляхом внесення готівки в касу Банку.

29.07.2015 року між позивачем та відповідачем складено акт приймання-передачі транспортного засобу, відповідно до якого Банк передав відповідачу спірний автомобіль.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 року №169 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.03.2016 року №368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким, зокрема, уповноваженою особою Фонду призначено та всі повноваження тимчасового адміністратора Банку делеговані ОСОБА_2 строком на один місяць з 18.03.2016 року до 17.04.2016 року включно; строк повноважень якого в подальшому був продовжений.

За розпорядженням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №86-Р від 28.03.2016 року створено робочу групу для здійснення перевірки діяльності позивача на предмет доведення банку до неплатоспроможності, за результатами якої складений висновок, за яким вищезазначений Договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу від 29.07.2015 року визнаний нікчемним в силу п.3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки спірний автомобіль був відчужений Банком за 36000,00 грн., в той час як ринкова вартість вказаного автомобіля становить 210 000, 00 грн., що на 82,85 % відрізняється від ринкової вартості такого автомобіля. Відповідне повідомлення було направлено банком відповідачу 17.05.2016 року та отримано останнім 14.07.2016 року. Також банку стало відомо, що 03.06.2016 року автомобіль був відчужений відповідачем на користь третьої особи.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 07 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування Банк посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; не встановлення фактичних обставин справи, що привело суд першої інстанції до помилкових висновків.

Зокрема вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про підставу нікчемності правочину, а саме наказ №60 від 15.04.2016 року. Натомість зауважує, що в позовній заяві та у подальших судових засіданнях представник позивача вказував на нікчемність правочину на підставі закону (п.3 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Також на думку апелянта судом першої інстанції помилково застосовано поняття «звичайна ціна» встановленого пп.14.1.71 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України.

Судом першої інстанції неправильно прийнято до уваги як належний доказ висновок ТОВ «АКР-Консалт» з експертної оцінки від 29.07.2015 року та звіт ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» від 30.07.2015 р., на підставі яких встановлено вартість транспортного засобу.

Висновок суду першої інстанції щодо ненадання позивачем відповідних доказів про вартість транспортного засобу не ґрунтується на обставинах справи, оскільки в підтвердження вартості спірного автомобілю надано інформацію щодо середньої ринкової вартості транспортних засобів, виготовлену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», де зазначено,що вартість такого ж транспортного засобу становить 249047 грн.. Крім того про вартість транспортного засобу свідчать архівні оголошення продажу транспортних засобів,розміщених у період з 06.06.2015 року по 28.08.2015 року, що містяться на сайті, і середньо ринкова вартість становить 180000 грн., але ніяк не 36000 грн..

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції з Окружним адміністративним судом міста Києва, з`явився представник Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна»- адвокат Матвійчук О.В.. Раковський О. П. та представник третьої особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання

не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та телефонограма, отримана особисто ОСОБА_1 ..(т.2 а.с.139,144-145).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведена наявність підстав для застосування положень ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначений висновок суду відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст.215 ЦК України та ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини).

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правовідносини у цій справі врегульовані Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно із частинами першою, другою, десятою статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина друга статті 215 Цивільного кодексу України та частина третя статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16 та від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуг за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору).

Тлумачення частини другої статті 38, пункту 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить, що як нікчемні можуть бути кваліфіковані правочини вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Судом першої інстанції встановлено, що між Банком та відповідачем 29.07.2015 року укладено договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу, за яким банк передав у власність відповідачеві автомобіль з наступними характеристиками: марка, модель Hyundai Sonata 2.4 I, рік випуску 2005, колір чорний, тип: легковий седан-В, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 2351 куб.см.В.

Згідно пункту 3.1 вартість автомобіля складала 36000 грн..

Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 29.07.2015 року, Банк передав ОСОБА_1 спірний транспортний засіб .

За Висновком з експертної оцінки спірного транспортного засобу, складеним ТОВ «АКР- Консалт» 29.07.2015 року, спірний автомобіль належить Банку, пробіг - 245 тис. км, строк експлуатації 10 років, є технічно справний, має пошкодження: двигун, ходова, КПП потребують капремонту, салон потребує відновлення, наявна корозія кузовних деталей; вартість транспортного засобу складає 36 000 грн..

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 № 169 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення від 17.03.2016 №368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», відповідно до якого розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_2 строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.04.2016 року №280 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» прийнято рішення від 22.04.2016 № 561 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації Банку з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_2 на два роки з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 29.03.2018 року №899 про продовження строків здійснення процедури ліквідації Банку строком на один рік з 22 квітня 2018 року до 21 квітня 2019 року включно.

Розпорядженням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.03.2016 року № 86-Р створено робочу групу для здійснення перевірки діяльності банку на предмет доведення банку до неплатоспроможності.

За результатами перевірки діяльності Банку складено висновок від 18.04.2016 року, відповідно до пункту 9 якого «Реалізація майна ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» за результатами здійснення робочою групою Фонду перевірки договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану Банку встановлено, що договори (вказані в таблиці), в тому числі, і договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу з відповідачем від 19.08.2015 року, були укладені не на користь Банку, виконання яких спричинило погіршення фінансового стану Банку, сума недоотриманих доходів від реалізації майна за попередньою оцінкою складає 4263400,00 грн. та відповідно до п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемними - їх оплата на 20 відсотків більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого Банком.

На виконання повноважень, делегованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації Банку, ОСОБА_2 відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснив перевірку правочинів (договорів) на предмет їх нікчемності, а наказом №60 від 15.04.2016 визнано нікчемним ряд правочинів, до яких, за змістом Додатку 1, віднесено і договір ,укладений між Банком та відповідачем 29.07.2015 року на купівлю-продаж автотранспортного засобу Hyundai Sonata 2.4 I, рік випуску 2005.

17.05.2016 року позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку за вих. № 01.1-06/960 направлено повідомлення про нікчемність правочину,з зазначенням підстави нікчемності те, що автомобіль було відчужено за 36000 грн. в той час як ринкова вартість становила 210000 грн.. Повідомлення отримане відповідачем 14.07.2016 року.

Вартість транспортного засобу була визначена експертною оцінкою ТОВ «АКР- Консалт» і складала на момент відчуження 36 000 грн.. За Висновком складеним ТОВ «АКР- Консалт» 29.07.2015 року, спірний автомобіль належить Банку, пробіг - 245 тис. км, строк експлуатації 10 років, є технічно справний, має пошкодження: двигун, ходова, КПП потребують капремонту, салон потребує відновлення, наявна корозія кузовних деталей.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що зазначений висновок є належним та допустимим доказом вартості спірного автомобіля, нічим не спростований. Доводи про те, що такий висновок ніким не підписаний, а тому не може бути прийнятим до уваги як належний доказ, є безпідставними. У висновку зазначено прізвище експерта-оцінювача, підпис та печатка товариства, надані належним чином оформлені сертифікат суб`єкта оціночної діяльності та відповідне посвідчення, достовірність яких ніким не оспорюється. Відсутність підпису замовника про згоду з висновком також не може бути підставою для визнання висновку недійсним.

Сумніви в тому якою відповідальною особою ТОВ «АКР-Консалтинг» підписаний висновок є безпідставними, оскільки маючи сумніви щодо підпису, позивачем не заявлялося клопотання щодо проведення відповідної експертизи. Наявність самих сумнівів не дає підстави для неприйняття висновку експерта як належного доказу.

Та обставина, що визначена вартість автооцінщиком не відповідає цінам транспортних засобів,пропозиції щодо яких містилися у зазначених Висновку «АвтоБазар», »Автофотопродажа`та складали 180000 грн., а тому не може бути прийнята до уваги,спростовується встановленими обставинами. Так як експертна оцінка спірного транспортного засобу складена ТОВ «АКР- Консалт» 29.07.2015 року,тобто в день продажу автомобіля і при його огляді, а вартість схожих авто,зазначених на «АвтоБазар» та »Автофотопродажа» відображена без врахування індивідуальних особливостей конкретного автомобіля.

Те що Висновок не містить необхідну інформацію, зазначення якої вимагається розділом 4 Методики »Вимоги до оцінки КТЗ та викладення її результатів» не впливає на правильність визначеної оцінки транспортного засобу.

Доводи про те, що висновок містить суперечливу інформацію, що автомобіль є технічно справний, має пошкодження: двигун, ходова, КПП потребують капремонту, салон потребує відновлення, наявна корозія кузовних деталей; і не дає повної відповіді про технічний стан, однак впливає на спосіб визначення вартості транспортного засобу не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в висновку експертом зазначено,що автомобіль на момент оцінки є технічно справний, однак двигун, ходова, КПП потребують капремонту, салон потребує відновлення, наявна корозія кузовних деталей, що не є суперечливою інформацією.

Розбіжності у висновках щодо пробігу авто в 245 000 км та 245615 км є незначними і суттєво не вплинули на вартісну оцінку транспортного засобу, оскільки розбіжність у вартості автомобіля у висновках ТОВ «АКР-Консалтинг» та ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» складає 3209 грн., що не є значною.

За звітом про експертну оцінку спірного транспортного засобу, складеним ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» 30.07.2015 року на замовлення відповідача (з урахуванням листа ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» від 26.11.2018 року), ринкова вартість спірного автомобіля становить 39 209 грн., за змістом додатків до звіту автомобіль потребує ремонту на суму 162 865,93 грн.. Експертна оцінка спірного транспортного засобу проводилася шляхом зовнішнього візуального огляду, проведеного 30.07.2015 року. Оглядом встановлено, що транспортний засіб має кузовні складові пошкоджені корозією, а також багаточисленні пошкодження ЛКП.З урахуванням даних, зазначених замовником встановлено, що автомобіль знаходиться в неробочому стані та потребує ремонтно-поновлювальних робіт ( в ході діагностики на станції технічного обслуговування встановлено, що деякі вузли та агрегати потребують проведення ремонтних робіт та заміни, на підставі даної діагностики складена калькуляція ремонтно-поновлювальних робіт).

Зазначена оцінка не перевищує вартість автомобіля,за який його було продано відповідачеві, в розумінні статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нічим не спростована.

Доводи позивача про те, що автомобіль було відчужено 29.07.2015 року, а представлена відповідачем оцінка проведена 30.07.2015 року, а тому не може бути доказом вартості спірного автомобіля, є безпідставними, оскільки згідно положень статті 11 Закону України «Про оцінку майна,майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи,яким зазначене майно належить на законних підставах. Оцінка проводилася на підставі замовлення відповідної особи на слідуючий день після укладання договору купівлі-продажу, тобто вартість автомобіля не встигла значно змінитися.

Крім того, для з`ясування питань щодо оцінки спірного автомобіля та незрозумілостей,викладених на думку представника позивача в експертних висновках, представником позивача не заявлялося клопотань про виклик експертів в судове засідання для дачі пояснень з приводу проведених ними оцінювань.

Відповідач та представник відповідача не заперечують факт продажу спірного транспортного засобу на момент подачі позову до суду та розгляду даної справи.

Вирішуючи спір по суті, суд установив, що договір купівлі-продажу автотранспортного засобу укладався між Банком та відповідачем 29.07.2015 року.

Укладання договору відбулося протягом одного року до дня запровадження з 18 березня 2016 року тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна».

Судом встановлено, що банк здійснив відчуження автомобіля за вартістю, визначеною спеціалізованою компанією з урахуванням року випуску та технічного стану авто. Суд правильно дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що оплата за договором купівлі-продажу здійснена за ціну, яка на 20 відсотків менше і відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком. Тобто законом не передбачена його нікчемність, а відтак не підлягають застосуванню наслідки його нікчемності обумовлені у позові.

Вважаючи Висновок експертної оцінки ТОВ «АКР- Консалт», складений на момент відчуження автомобіля 29.07.2015 року, про вартість транспортного засобу в 36000 грн. неправильним, позивач в обґрунтування позовних вимог послався на те, що за інформацією суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», що діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України №504/15 від 15.06.2015 року, оцінювачем виконано пошук даних у Бюлетнях Автотоварознавця №84 від серпня 2015 року, №85 від жовтня 2015 року та №87 від лютого 2016 року з метою визначення середньоринкової вартості транспортних засобів. Визначена таким чином середня ринкова вартість спірного транспортного засобу на 29.07.2015 року складала 249 047 грн. (том 1 а.с.31).

Проте, судом першої інстанції правильно не прийнята до уваги середня ринкова вартість спірного транспортного засобу на 29.07.2015 року в 249 047 грн. , що надана суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», оскільки оцінювачем виконано пошук даних у Бюлетнях Автотоварознавця №84 від серпня 2015 року,№85 від жовтня 2015 року та №87 від лютого 2016 року з метою визначення середньо ринкової вартості транспортних засобів. В самій інформації оцінювачем зазначено, що інформація щодо середньоринкової вартості спірного транспортного засобу не є висновком про ринкову вартість транспортного засобу, адже визначена в середньому для автомобіля певної марки та моделі,року випуску та не враховує індивідуальні особливості транспортного засобу,такі як:пробіг,фізичний стан,наявність додатково встановленого обладнання,тощо. Крім того, оцінювачем не проводився візуальний огляд автомобіля. Середньоринкова вартість визначалась на базі програмного комплексу Донрест (Бюлетеня ОСОБА_3 ).

Суд врахував, що наслідком відчуження автомобіля за цінами,нижчими більше ніж на 20 відсотків від вартості, є визнання такого правочину нікчемним за ознаками, передбаченими пунктом 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і не виходив із наявності чи відсутності наказу уповноваженої особи Банку з цього приводу,оскільки його наявність чи відсутність не має в даному випадку правового значення, про що зазначено судом в рішенні.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку , що при укладанні договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу його оцінка проводилася з урахуванням безпосереднього огляду автомобіля та з урахуванням всіх його індивідуальних особливостей,зокрема таких як: пробіг,фізичний стан,наявність додатково встановленого обладнання,тощо. Тобто визначена оцінювачем вартість автомобіля відповідала його дійсній вартості.

Вирішуючи спір, суд обгрунтовано виходив саме із того, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу автомобіля відповідає вимогам закону і його нікчемність законом не передбачена.

Правильно судом не прийняті до уваги як належний та допустимий доказ вартості автомобіля в 180000 грн. дані з архівів оголошень про продаж транспортних засобів на інтернет ресурсі, оскільки зазначені дані не є доказами в розумінні положень статтей 76-80 ЦПК України.

Доводи про те, що автомобіль був у робочому стані , що підтверджується відомостями про отримання палива та звітами про використання пального автомобілем до продажу, не можуть бути прийнятими як належний та допустимий доказ того, що автомобіль перебував в технічно справному стані та не потребував ремонту і не підтверджують його вартість.

Доказом підтвердження вартості спірного автомобіля не може бути договір добровільного страхування наземного транспорту від 27.03.2015 року, де заявлена вартість транспортного засобу, що є страховою сумою становить 185000 грн..Відповідність зазначеної суми дійсній вартості автомобіля нічим не підтверджена, а надані позивачем умови договору є нечитабельними.

Посилання в мотивувальній частині рішення суду на Податковий кодекс України про визначення поняття «звичайна ціна» є помилковим і його слід виключити із мотивувальної частини рішення, оскільки виниклі правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальними законами, однак таке посилання не впливає на правильність висновків суду по суті спору.

Доводи про те, що посилання в рішенні суду на рішення Європейського суду у справі «Серявін та інші проти України» є недоречним, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки рішення приведено не в залежності предмету розгляду, а констатувався висновок щодо обгрунтованості судових рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався в позовній заяві на те, що вартість автомобіля на момент продажу складала 249047 грн. і з урахуванням сплаченої відповідачем суми в 36000 грн. просив стягнути з нього на користь банку 213047 грн.. В повідомлені про нікчемність правочину, адресованого на ім`я відповідача зазначена вартість автомобіля в 210000 грн., тобто позивач сам не визначився із фактичною вартістю автомобіля на момент його продажу.

За встановлених обставин, відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог про застосування наслідків нікчемності правочину у вигляді відшкодування вартості майна, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не доведено перевищення різниці ринкової вартості транспортного засобу та ціни Договору від 29.07.2015 року на 20 і більше відсотків, тобто наявність підстав для застосування наслідків нікчемності договору у вигляді відшкодування вартості майна в розумінні положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для застосування положень статті 216 ЦК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Судді: