Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

місто Київ

справа № 161/14532/16-ц

провадження № 61-21438св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року у складі суді Крупінської С. С. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Грушицького А. І., Матвійчук Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Івеко», р/н НОМЕР_1 , по шляхопроводу на просп. Соборності у м. Луцьку, не надав перевагу автомобілю марки «Део Ланос», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого його автомобіль зазнав технічних пошкоджень. Постановою Луцького міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 грн.

21 жовтня 2015 року він повідомив письмово Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») про ДТП. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобілявід 05 лютого 2016 року № 65 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 20 722, 30 грн. За проведення експертизи ним сплачено 860, 00 грн. Ремонт пошкодженого автомобіля здійснено Приватним акціонерним товариством «Волинь-авто» (далі - ПрАТ «Волинь-авто»), якому 29 грудня 2015 року ПрАТ «УПСК» перерахувало страхове відшкодування в розмірі 12 274, 29 грн. Страхова компанія частково сплатила страхове відшкодування, різниця між сумою страхового відшкодування та розміром вартості відновлення пошкодженого автомобіля становить 8 448, 01 грн.

Оскільки страхова компанія вчасно не погасила страхові виплати, то повинна сплатити пеню у розмірі 2 132, 10 грн, інфляційні витрати у розмірі 461, 38 грн та 3, 00 % річних у розмірі 179, 14 грн. У зв`язку із викладеним просив стягнути з відповідача зазначені кошти.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач поданий позов не визнав, вважав його необґрунтованим та таким, у задоволенні якого необхідно відмовити.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 1 058, 00 грн на відшкодування матеріального збитку, завданого ДТП, 860, 00 грн витрат з оплати автотоварознавчого дослідження, пені у розмірі 356, 30 грн, нарахування індексу інфляції у сумі 133, 13 грн,

3 % річних в розмірі 32, 00 грн, а разом 2 439, 43 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що розмір матеріального збитку для власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 , визначеного висновком автотоварознавчого дослідження, проведеного на підставі заяви позивача, складає 13 832, 12 грн, а страховою компанією на користь позивача виплачено страхове відшкодування у розмірі 12 274, 29 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПрАТ «УПЖСК» відхилено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, зазначивши, що розмір матеріального збитку для власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 , визначеного висновком автотоварознавчого дослідження, проведеного на підставі заяви позивача, складає 13 832, 12 грн, а тому різниця із виплаченою страховою сумою має бути стягнутою з відповідача. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 18 513, 78 грн та сумою страхового відшкодування у розмірі 12 274, 29 грн, яку страхова компанія сплатила позивачу, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу зроблений на підставі заяви позивача ОСОБА_1 у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 05 лютого 2016 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого автомобіля складає 13 832, 12 грн.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «УПСК» просило рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права. Заявник зазначив, що страховий платіж відповідач здійснив на підставі належним чином проведеної ремонтної калькуляції від 01 листопада 2015 року № 3039. При цьому потерпілий відповідно до вимог законодавства має право самостійно обрати експерта або аварійного комісара для визначення розміру збитків виключно, якщо страховик протягом 10 робочих днів не вжив заходи для визначення розміру збитків. Враховуючи, що страховик не порушував зазначені строки, у позивача були відсутні підстави для самостійного обрання експерта.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПрАТ «УПСК».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21 жовтня 2015 року з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «IVECO», державний р/н НОМЕР_1 , сталася ДТП, у результаті якої пошкоджений автомобіль марки «Daewoo Lanos», державний р/н НОМЕР_2 , яким керував власник автомобіля позивач ОСОБА_1

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 0 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «IVECO» ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «УПСК» за страховим полісом від 26 лютого 2015 року АІ № 5068173, який був чинним на момент ДТП, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), складає 50 000, 00 грн, франшиза - 500, 00 грн.

Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 , визнана відповідачем ПрАТ «УПСК» як страховий випадок.

Судом також встановлено, що страховиком ПрАТ «УПСК» сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 12 274, 29 грн.

Зазначене відшкодування сплачено страховиком відповідно до акта огляду пошкодженого транспортного засобу, підписаного позивачем без зауважень, та на підставі ремонтної калькуляції від 01 листопада 2015 року № 3039 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 05 лютого 2016 року, виконаного за замовленням ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, складає 20 722, 30 грн, а вартість матеріального збитку для власника автомобіля ОСОБА_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складає 13 832, 12 грн.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У пункті 22. 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням пункту 34. 2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик

(у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Отже, виходячи з наведених положень Закону, потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Заперечуючи проти позову, ПрАТ «УПСК» посилалось на те, що на підставі зазначених норм Закону виплата страхового відшкодування проведена у розмірі шкоди, оціненої страховою компанією.

21 жовтня 2015 року ПрАТ «УПСК» здійснено огляд пошкодженого автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний р/н НОМЕР_2 , та складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу. При цьому, позивач був присутній при огляді експертом автомобіля та погодився з переліком пошкоджень, підписавши акт огляду транспортного засобу.

Позивачу, як передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 12 274, 29 грн.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки розмір завданої позивачу шкоди був оцінений страховиком та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не скористався своїм правом та не заявив під час судового розгляду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже не довів у належний спосіб, що розмір страхового відшкодування визначений страховою компанією неправильно.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 357/5725/16-ц (провадження

№ 61-13823св18) та у постанові 25 квітня 2018 року у справі № 301/1075/15-ц (провадження № 61-9399св18). Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволених позовних вимог ухвалені з порушенням норм матеріального права. Рішення у частині відмови у позові заявником не оскаржувалось та з урахуванням положень статті 400 ЦПК України не переглядалось.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розподіл судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову, то судові витати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, покладаються на позивача.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, підлягають відшкодуванню позивачем на користь заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2017 року у частині задоволення позову скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 606, 32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судові витрати, понесені Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 606, 32 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко