Справа № 344/5607/17
Провадження № 2/344/653/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Караїм Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Континенталь до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання недійсним п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року, стягнення 1 600,00 грн. витрат по оплаті судового збору,

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ Континенталь звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання недійсним п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року, стягнення 1 600,00 грн. витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що 26.01.2015 року між сторонами було укладено Договір №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому. На забезпечення виконання зазначеного зобовязання 27.01.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Згідно вищезазначеного до говору продавець ТОВ Континенталь зобовязався передати у власність покупцю ОСОБА_1 обєкт нерухомого майна, що буде створений в майбутньому, описаний у п. 1.2. даного договоору, а покупець - прийняти обєкт та оплатити його вартість відповідно до умов даного договору. Пунктом 4.2. договору передбачено, що за порушення продавцем строку передачі обєкту покупцю більш як на три місяці, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від загальної вартості обєкту, вказаної у п.2.1. Даного договору. Вважає п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року недійсним, оскільки він порушує вимоги чинного законодавства України. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; умов договору завдають шкоди споживачеві. Крім того, незважаючи на законодавчо обмежений граничний розмір пені, за невиконання грошового зобовязання (подвійна облікова ставка), п.4.2. Договору передбачено 0,1% від загальної вартості обєкту, вказаної в п.2.1. Договору за кожен день прострочення (36,5% річних), в той час як облікова ставка НБУ за період нарахування штрафних санкцій коливалася в межах 15-16,5% (постанова НБУ від 23.06.2016 року №88-рш, розмір облікової ставки 16,50%; постанова НБУ від 28.07.2016 року №172-рш, розмір облікової ставки 15,50%, постанова НБУ від 15.09.2016 року №277-рш, розмір облікової ставки 15,00%). Згідно вимог ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. На підставі наведеного просив визнати недійсним п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року та стягнути 1 600,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

08.08.2017 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів, на яку посилається представник ТОВ Континенталь встановлюються окремі підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права спозивача. Згідно умов договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року споживачем є ОСОБА_1, отже, саме за споживачем ОСОБА_1 - закріплено право звертатись до суду за захистом охоронюваних законом прав та інтересів у разі порушення приписів ЗУ Про захист прав споживачів. Крім цього, законодваством не встановлено граничного розміру пені за невиконання грошових зобовязань. Відповідно до ст. 3 ЗУ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Однак, субєктами вказаних правовідносин, що врегульовані даним Законом, є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності. Отже, ТОВ Континенталь посилається на норми матеріального права, що не регулюють спірні правовідносини. При підписанні договору №01/01/15 купівлі-продажу сторонами дотримано приписи чинного законодавства, а тому правових підстав для визнання недійсним п. 4.2. даного договору немає. (а.с.77-80).

30.10.2017 року відповідач ОСОБА_1 повторно подав до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 100-102).

28.03.2018 року представник позивача ТОВ Континенталь подав до суду заяву (в порядку ст. 182 ЦПК України), в якій зазначив, що вважає п.4.2. Договору №01/01/05 купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому від 21.01.2015 року недійсним, оскільки, порушує вимоги чинного законодавства України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину, стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Слід зазначити, що продавець (ТОВ Континенталь) допустив тільки одне порушення договору (порушено строк передачі обєкту покупцю більше ніж на 3 (три) місяці), однак договором, в порушення вимог чинного законодавства, визначено відповідальність, яка передбачає застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (штраф і пеню) за одне порушення договору. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На підставі наведеного просив визнати недійсним п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року (а.с.115-117).

В судовому засіданні 21.08.2018 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про визнання позову в окремій частині, зокрема не заперечив проти визнання недійсним п. 4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року, укладеного між ТОВ Континенталь (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) в частині сплати Продавцем пені у розмірі 0,1% від загальної вартості Обєкту вказаної в п.2.1. Договору за кожен день порушення (а.с.139-143).

22.11.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду додаткові пояснення до заяви про визнання відповідачем позову в окремій частині, в яких вказав, що визнання недійсним п. 4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року, укладеного між ТОВ Континенталь (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) в частині сплати Продавцем пені у розмірі 0,1% від загальної вартості Обєкту вказаної в п.2.1. Договору за кожен день порушення буде відповідати інтересам позивача та відповідати нормам чинного законодавства щодо недопущення застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (штраф та пеня) за одне порушення договору, а також дотримання законного права покупця (споживача) на отримання компенсації від продавця у звязку з невиконанням ним договору (а.с.159, 160).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав навдених у позовній заяві та додаткових поясненнях, просив задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав наведених у заяві про визнання позову в окремій частині та додаткових поясненнях до заяви про визнання відповідачем позову в окремій частині, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю Континенталь за порушення умов зазначеного договору у вигляді штрафу в розмірі 100% від загальної вартості обєкту вказаної в п. 2.1. договору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.74-76, 95-97, 112-114, 127-129, 136-138, 156-158, 182-184).

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

26.01.2015 року між ТОВ «Континенталь» та ОСОБА_1 було укладено договір №01/01/05 купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця об'єкт нерухомого майна, що буде створений в майбутньому, описаний у п.1.2 даного договору, а покупець зобов'язується прийняти об'єкт та оплатити його вартість відповідно до умов даного Договору (а.с.171-175).

Відповідно до пункту 1.2. договору у власність покупця передається нерухоме майно, в подальшому об'єкт, що знаходитиметься в житловому будинку за будівельною адресою: вул.Чорновола, 11б, м.Івано-Франківськ (далі по тексту Комплекс) у відповідності до наведеного опису: однокімнатна квартира, під'їзд перший, поверх пятий, площа 63 кв.м.

У відповідності до вимог пункту 1.5. договору №01/01/05 купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому, планове закінчення будівництва та введення в експлуатацію комплексу, в якому знаходиться вказаний у п.1.2 об'єкт - перше півріччя 2016 року.

Загальною вартістю об'єкту на момент укладання цього договору являються грошові кошти в національній валюті України, в розмірі еквівалентному 40 320 доларів США, за офіційним курсом долара США встановленому Національним банком України. Платежі проводяться покупцем у національній валюті у терміни, передбачені у п. 2.2. (п.2.1. Договору).

Покупець сплачує повну вартість обєкту у національній валюті України у вигляді внесків відповідно до нижченаведеного графіку: терміном внесення - 27.01.2015 року (п.2.2).

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником позивача, ОСОБА_1 умови договору щодо сплати повної вартісті обєкту виконав в повному обсязі у строки визначеногму договором.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що відповідно пункту 1.5 цього договору будівництво належної ОСОБА_1 однокімнатної квартири на пятому поверсі загальною площею 63 кв.м. в м.Івано-Франківську по вул.Чорновола, 11б у першому півріччі 2016 року не закінчено, будинок в експлуатацію не введено.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що за порушення продавцем строку передачі об'єкту покупцю більш як на три місяці, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від загальної вартості об'єкту, вказаної в п.2.1 договору за кожен день прострочення та штраф у розмірі 100% від загальної вартості об'єкту, вказаної у п. 2.1 договору.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов'язків сторін цього договору.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року N 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, пунктом 4.2 договору передбачено, що за порушення продавцем строку передачі об'єкту покупцю більш як на три місяці, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від загальної вартості об'єкту, вказаної в п.2.1 договору за кожен день прострочення та штраф у розмірі 100% від загальної вартості об'єкту, чим передбачено подвійну цивільно-правову відповідальності за одне і те саме порушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Крім цього, в судовому засіданні 21.08.2018 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про визнання позову в окремій частині, зокрема не заперечив проти визнання недійсним п. 4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року, укладеного між ТОВ Континенталь (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) в частині сплати Продавцем пені у розмірі 0,1% від загальної вартості Обєкту вказаної в п.2.1. Договору за кожен день порушення (а.с.139-143). Також, представник відповідача в судовому засіданні 14.02.2019 року визнав позовні вимоги у вищевказаній частині.

На підставі наведеного, суд приходить висновку, що сплата пені у розмірі 0,1 % від загальної вартості об'єкту, вказаної в п.2.1 договору за кожен день прострочення та штрафу у розмірі 100% від загальної вартості об'єкту, вказаної у п. 2.1 договору є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення буде свідчити про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи наведене, суд вважає, позовні вимоги обгрунтованими в частині скасування п.4.2. договору про стягнення пені в розмірі 0,1% від загальної вартості обєкту вказаної в п. 2.1. договору за кожен день прострочення строку передачі обєкту покупцю більше як на три місяці, а отже, зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Континенталь" до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання недійсним п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року не підлягає визнанню недійсним в повному обсязі, тому підстав для стягнення витрат по оплаті судового збору з відповідана на користь позивача немає.

На підставі викладеного, відповідно до Конституції України, ст.ст. 11, 526, 530, 549,610, 611, 626, 655 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Континенталь до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання недійсним п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року, стягнення 1 600,00 грн. витрат по оплаті судового збору задоволити частково.

Визнати недійсним п.4.2. Договору №01/01/2015 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 26.01.2015 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Континенталь та ОСОБА_1 в частині відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю Континенталь за порушення умов зазначеного договору у вигляді пені в розмірі 0,1% від загальної вартості обєкту вказаної в п. 2.1. договору за кожен день прострочення строку передачі обєкту покупцю більше як на три місяці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 25.02.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.