КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5119/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Рубан С.М.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Науково-дослідницького економічного інституту розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Матійчук Г.О.,-

встановила:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з названим позовом до суду.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 31 березня 2015 року була звільнена з посади провідного наукового співробітника за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначає, що товариство у день звільнення не виплатило заробітні плату.

Лише 01 серпня 2017 року на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва відповідачем було виплачено заробітну плату позивачу в розмірі 22 110 грн 45 коп.

Тому відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 31 березня 2015 року по 01 серпня 2017 рок у розмірі 119 182 грн 72 коп., та на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» стягнути компенсацію за порушення встановлених строків виплати заробітної плати в розмірі 13 365 грн 77 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засідання представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник Науково-дослідного економічного інституту проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що з 19 травня 2011 року сторони перебували у трудових правовідносинах.

Наказом № 37-к від 31 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнена з посади провідного наукового співробітника за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що у день звільнення відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з 01 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 22 110 грн 45 коп. Заробітна плата виплачена була лише 01 серпня 2017 року на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вбачається, що ОСОБА_1 звільнено 31 березня 2015 року.

В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок по заробітній платі.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року стягнуто з Науково-дослідного економічного інституту на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 22 110 грн 45 коп.

Фактично відповідач виплатив заборгованість по заробітній платі 01 серпня 2017 року, що підтверджується випискою за картковим рахунком ОСОБА_1 , виданої АТ «УкрСиббанк».

Отже відповідачем були порушені строки розрахунку по заробітній платі з працівником при звільненні.

Згідно роз`яснень які містяться у абз. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

При визначені середнього заробітку судом береться до уваги довідка про заробітну плату від 06 квітня 2015 року, видана директором ОСОБА_2

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначених у даній довідці відомостей, відповідачем не надано.

Встановлено, що позивача звільнено з роботи з 31 березня 2015 року.

День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому правильним є період з 01 квітня 2015 року по 31 червня 2017 року.

Оскільки, згідно довідки про заробітну плату, у січні 2015 року нарахована заробітна плата складала 0,00 грн, при розрахунку середнього заробітку, суд бере до уваги попередні останні два календарні місяці роботи: листопад 2014 року, грудень 2014 року.

Заробітна плата за листопад 2014 року склала 5 473 грн. 75 коп.

Заробітна плата за грудень 2014 року склала 5 876 грн. 67 коп.

Робочі дні у листопаді 2014 року - 20.

Робочі дні у грудні 2014 року - 23.

Середньоденна заробітна плата складає ((5 473 грн. 75 коп. + 5 876 грн. 67 коп.) : 43 робочий день) 263 грн. 96 коп.

Час затримки виплати заробітної плати - 561 день.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2015 року по 31 червня 2017 року - 148 081 грн 56 коп. (263,96х561).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Інфляційні збитки розраховуються за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

Таким чином з Науково-дослідного економічного інституту на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 9 841 грн 16 коп.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу про те, що ОСОБА_1 необхідно було звернутись до Державної казначейської служби України з відповідною заявою для врегулювання питання, пов`язаного з нарахуванням та виплатою їй заробітної плати, колегія суддів не приймає, оскільки такі твердження не відповідають вимогам закону.

Посилання відповідача у відзиві на те, що нарахування заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі, вказаному у довідці є безпідставним, та має наслідки порушення бюджетної дисципліни, оскільки витрати Інституту не були приведені у відповідність з бюджетними асигнуваннями, колегія суддів не приймає, оскільки довідка про заробітну плату видана відповідачем, і будь-яких відомостей про анулювання, скасування тощо цієї довідки відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 жовтня 2018 року постановлено з неповним з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат з Науково-дослідницького економічного інституту розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 988 грн 22 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Науково-дослідницького економічного інституту розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Науково-дослідницького економічного інституту розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 148 081 грн 56 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 9 841 грн 16 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Науково-дослідницького економічного інституту розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 988 грн 22 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 травня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.М. Рубан