УХВАЛА

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/16394/16-ц

провадження № 61-16248ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.07.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай Акцент» під керуванням відповідачки ОСОБА_1 та автомобіля «КІА РІО» під його керуванням, у результаті чого автомобілі отримали пошкодження. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідачки ОСОБА_1 , яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, вартість матеріального збитку, завданого йому внаслідок пошкодження його автомобіля «КІАР ІО» склала 168067, 58 грн.. На виконання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8522243, ним отримано страхове відшкодування в розмірі 50 000, 00 грн., відповідно відшкодуванню з боку відповідача підлягає сума матеріальних збитків у розмірі 118 067, 58 грн. Крім того, ним були понесені додаткові витрати, які підлягають відшкодуванню відповідачкою, зокрема за проведення експертного дослідження згідно договору №ЕД-1707-2-362/16 від 15.08.2016 року у розмірі 2 911, 00 грн., витрати на послуги евакуатора з метою евакуації автомобіля на станцію технічного обслуговування та проведення експертного дослідження в розмірі 400, 00 грн., а також моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок ушкодження його ж автомобіля, позбавлення можливості використовувати повсякденно автомобіль та порушення звичайного способу життя. На наступний день після дорожньо-транспортної пригоди значно погіршився його фізичний стан здоров`я, що було причиною для його звернень до медичних закладів. Також стверджував, що необхідність вжиття заходів для відновлювального ремонту пошкодженого з вини відповідачки його ж автомобіля, самостійний пошук для цього грошових коштів, та організації виїздів його ж неповнолітнього сина до медичних та навчальних закладів завдавало йому значних моральних страждань. Завдану йому моральну шкоду просив суд відшкодувати за рахунок відповідача у розмірі 15 000, 00 грн.

Також просив відшкодувати йому судові витрати понесені на правову допомогу та на сплату судового збору, оскільки відповідачка не бажала вирішити питання відшкодування шкоди мирним шляхом.

Посилаючись на ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь 157258,58 грн. з яких - 118067,58 грн матеріальний збиток, 15000,00 грн моральний збиток, 2911 грн витрати за проведення експертного дослідження, 400 грн. витрати за послуги евакуатора, 20 880 грн. витрати на правову допомогу, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування збитків 116067,58 грн., на відшкодування моральної шкоди 3000 грн., понесені витрати на проведення експертного дослідження 2911 грн., понесені витрати на послуги евакуатора 400 грн., судові витрати на правову допомогу 13 050 грн., судові витрати по сплаті судового збору 1 764, 00 грн., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 137 192 грн. 58 коп.

30 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить вказані судові рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення з урахуванням ступеня вини позивача.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 752/16394/16-ц є стягнення матеріальних збитків у розмірі 118 067, 58 грн, стягнення витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 2 911, 00 грн., витрати на послуги евакуатора в розмірі 400, 00 грн., стягнення моральної шкоди 15 000,00 грн. на загальну суму 136 378,58 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, оскаржувані ОСОБА_1 судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров