РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Рівне

Справа № 556/1692/18

Провадження № 22-ц/4815/613/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Собіщинська сільська рада Володимирецького району Рівненської області,

за участю позивача та його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області в складі судді Поровського В.А. від 15 лютого 2019 року, проголошене в 12 год. 01 хв. в смт. Володимирець,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Собіщинської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно - побутові приміщення склад та гараж.

Позов мотивовано тим, що 17.12.2008 року між ним та СВК "Діброва" було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу побутових приміщень, відповідно до умов якого ним придбано за 10 000 грн. побутові приміщення склад та гараж, що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі виданої СВК "Діброва" накладної ним була сплачена повна вартість придбаного майна.

Після укладення вказаного договору СВК "Діброва" припинив свою діяльність, що призвело до неможливості здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі -продажу вищезгаданих приміщень.

Крім того, при його письмовому зверненні 30.09.2009 року до КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" йому було відмовлено в реєстрації права власності на побутові приміщення в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення укладеного ним договору купівлі-продажу.

Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 17.12.2008 року, укладений між ним та СВК "Діброва", а також визнати за ним право власності на побутові приміщення склад та гараж, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року в позові ОСОБА_1 до Собіщенської сільської ради Володимирецького району про визнання договору купівлі-продажу від 17.12.2008 року дійсним та визнання права власності на побутові приміщення обумовлені договором відмовлено за безпідставністю.

Рішення мотивовано тим, що договір купівлі-продажу нерухомості від 17.12.2008 року на момент його укладення в силу ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при розгляді даної справи судом першої інстанції не було з`ясовано, чому договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений та чи наявна така можливість.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з об`єктивних причин, а саме по причині припинення діяльності та ліквідації СВК "Діброва" після фактичного укладення договору купівлі-продажу такий не був нотаріально посвідчений. Відповідно по цій же причині об`єктивно відсутня і можливість нотаріально посвідчити такий договір.

Звертає увагу, що в будь-який інший спосіб захистити своє фактичне право власності на нерухоме майно він не має можливості.

Під час судового розгляду справи ним було належним чином обґрунтовано позовні вимоги та підтверджено належними доказами, однак суд першої інстанції безпідставно послався на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не є укладеним, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2008 року між позивачем та СВК "Діброва" в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу побутових приміщень.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_1 купив у СВК "Діброва" за 10000 грн. побутові приміщення склад та гараж, які розміщені на землях, що знаходяться у віданні Собіщинської сільської ради, за адресою: вул. Центральна.

Позивач сплатив СВК "Діброва" вартість придбаних приміщень в сумі 10000 грн., що підтверджується копіями накладної №37 та квитанції до прибуткового касового ордера №50 від 17.12.2008 року.

Відповідно до рішення реєстратора КП "Рівненське ОБТІ" №1065 від 14.10.2009 року ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації права приватної власності на приміщення складу та гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що наданий ним правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу від 17.12.2008 року нотаріально не посвідчений.

11.09.2018 року ФОП ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на склад та гараж за адресою: АДРЕСА_1 .

У статті 657 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно з статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснив судам, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно достатей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Отже, необхідною умовою чинності договору купівлі-продажу нерухомого майна є додержання письмової форми, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Відсутність нотаріального посвідчення правочину та державної реєстрації дає підстави вважати даний договір неукладеним.

За наведеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції, установивши, що укладений 17.12.2008 року між позивачем та СВК "Діброва" договір купівлі-продажу побутових приміщень нотаріально не посвідчений та його державна реєстрація не проведена, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний договір є не укладеним, а тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Покликання позивача на неможливість в будь-який інший спосіб, крім визнання договору купівлі-продажу від 17.12.2008 року дійсним, захистити своє право власності на нерухоме майно не заслуговують на увагу, оскільки вказаний договір в зв`язку з його не укладенням не створює прав та обов`язків для сторін.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.