ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» лютого 2019 року м. Херсон

Справа № 647/1310/17

Провадження № 22-ц/819/207/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області у складі судді Корсаненкової О. О. від 04 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, Бериславська міська рада Херсонської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на гараж шляхом зобов'язання відновити стіну гаражу до первісного стану та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу кам'яної стіни гаражу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, Бериславська міська рада Херсонської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на гараж шляхом зобов'язання відновити стіну гаражу до первісного стану.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акту від 23 березня 2010 року їй належить земельна ділянка площею 0,0602 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд за вище зазначеною адресою.

У 90-х роках з дозволу органу місцевого самоврядування, на межі земельних ділянок було встановлено металевий гараж, який пізніше з трьох сторін було облицьовано та перекрито шифером.

З моменту успадкування відповідачем - ОСОБА_5 частки суміжного домоволодіння по АДРЕСА_2, між ними стали виникати сварки стосовно місця розташування гаражу. Відповідач вважає, що його гараж надто близько розташований від належного йому будинку, а дощова вода з гаражу попадає під стіни його будинку, що викликає сирість у житлі. Розглядаючи скаргу ОСОБА_5 комісія міської ради ніяких порушень з боку позивача не виявила, рекомендувала їй внести гараж до технічної документації.

Позивач зазначала, що останнім часом відповідач зі сторони свого подвір'я пошкодив шифер на її гаражі та порушує цілісність швів кладки стіни гаражу. Своїми діями відповідач умисно створює умови для затікання води на стіну гаражу і послаблення кладки стіни, що в подальшому може призвести гараж у стан руйнування та позбавить можливості використовувати споруду за призначенням.

ОСОБА_7 просила суд, враховуючи заяву про зміну підстави позову, усунути перешкоди у здійсненні її права власності на гараж шляхом зобов'язання відповідача відновити стіну гаражу до первісного стану.

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу кам'яної стіни гаражу.

В обґрунтування заяви зазначив, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 2004 року та договору дарування частини житлового будинку від 08 вересня 2005 року є власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_2.

Для обслуговування будинку та господарських будівель міською радою йому було виділено в постійне користування земельну ділянку площею 0,06 га., яка має прямокутну форму, відповідно до витягу з генерального плану та підтверджується рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області від 25 липня 2011 року у справі № 22-ц/2788/2011 року.

З правого боку його земельна ділянка межує з присадибною земельною ділянкою будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_7 Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Каховською державною нотаріальною конторою 05 липня 1966 року, площа суміжної земельної ділянки, наданої в користування ОСОБА_10 - спадкодавця відповідачки, також складає 0,06 га. Межа між земельними ділянками мала вигляд прямої лінії.

У зв'язку з необхідністю розподілу домоволодіння між ним та ОСОБА_8, остання звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом про реальний розподіл будинку АДРЕСА_2. Під час судового розгляду виявилося, що площа його земельної ділянки зменшилася, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 74 від 29 вересня 2009 року. Відповідно до вище зазначеної експертизи площа його земельної ділянки зменшилася у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 у 1986 році було поставлено металевий гараж, стіна якого розташована на межі домоволодінь, згодом гараж обклали кам'яною стіною, що призвело до зайняття його земельної ділянки. ОСОБА_7 створює перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою, так як звузився прохід між огорожею та стіною домоволодіння, що не відповідає державним будівельним нормам і є замалою для обслуговування будинку.

На неодноразові пропозиції щодо відновлення меж земельних ділянок шляхом демонтажу кам'яної стіни гаражу ОСОБА_7 не реагує.

ОСОБА_5 просив суд зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом демонтажу кам'яної стіни гаражу.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_7 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове про його задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновок судової земельно - технічної експертизи від 22 листопада 2017 року № 142, на який, як доказ, посилається суд, складений у порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень; висновок суду про те, що спірний гараж знаходиться на земельній ділянці, котра належить ОСОБА_7, що підтверджується відомостями, що містяться у технічному паспорті на домоволодіння по АДРЕСА_1, державному акті на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2010 року щодо розмірів земельної ділянки ОСОБА_7, а також висновком судової земельно - технічної експертизи від 22 листопада 2017 року № 142 є передчасним та таким, що не відповідає обставинам справи; самочинна будівля гаражу, розташованого на межі порушує його права, як власника земельної ділянки, що межує з гаражем, оскільки таке розташування не відповідає СНіП 30-02-97, відповідно до яких будівля гаражу повинна розташовуватися не менше, ніж за 1 м від межі сусідньої земельної ділянки.

В судове засідання ОСОБА_7 не з'явилася повторно, була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду від неї не надходило, тому справу можливо розглянути у її відсутність, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Справа переглядається у частині доводів апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що спірний гараж знаходиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_7, у межах приватизованої нею земельної ділянки, та в силу закону не є самовільним будівництвом, враховуючи, що сторони отримали у власність у порядку спадкування суміжні домоволодіння вже із існуючими будівлями та спорудами, відсутні правові підстави для зобов'язання ОСОБА_7 демонтувати стіну належного їй гаражу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №1722, спадкоємицею майна ОСОБА_10 є його дружина ОСОБА_7. Майно складається з: житлового будинку, літ. «А» - бутового, житловою площею 38,8 м2, загальною площею 77,7 м2, сараю літ. «Б», туалету літ. «Ж», огорожі №1,2, водопроводу №3, мостіння І, що розташовані в АДРЕСА_1. Самочинно побудовані споруди, позначені на плані літ. «В,в,Г,Д,Е» (у тому числі, спірна будівля гаражу) - до складу спадкового майна не входять (а. с.6).

Власницею житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_7, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 вересня 2009 року та технічного паспорту від 28 грудня 2016 року. Вона ж зареєстрована за вказаною адресою /а. с. 7, 9 - 12/.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 24 березня 2010 року, виданого Бериславською міською радою Херсонської області на підставі рішення сесії Бериславської міської ради від 28 грудня 1999 року №102, власником земельної ділянки площею 0,0602 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд є ОСОБА_7 (а.с.8).

З листа Бериславської міської ради Херсонської області №227 від 19 червня 2017 року вбачається, що за останні три роки від ОСОБА_5 письмових заяв про врегулювання земельних спорів з суміжним власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Берислав, до міської ради не надходило, комісії з приводу цього не створювались, висновки комісії відсутні (а.с.13).

ОСОБА_5 є власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2: згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 2004 року зареєстрованого в реєстрі за №100, майно складається з: 7/24 частин житлового будинку, літ. «А» - бутового, житловою площею 54,40 м2, загальною площею 82,50м2, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Г», туалету літ. «Е», огорож №1,2, водопроводу №3, що знаходяться в АДРЕСА_2, що розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м. та відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 08 вересня 2005 року зареєстрованого в реєстрі за № 1091 ОСОБА_5 належить 5/24 частини житлового будинку АДРЕСА_2 ( а.с.32 - 33).

З генерального плану від 10 серпня 1966 року вбачається розташування будівель, що проектуються на земельній ділянці АДРЕСА_2, відповідно до рішення виконкому №12 від 29 липня 1966 року. За даним рішенням площа земельної ділянки становить 600 м2 (а.с.34).

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За клопотанням ОСОБА_5 у даній справі була призначена судова земельно - технічна експертиза; згідно висновку № 142 від 22 листопада 2017 року якої, фактична площа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 у м. Бериславі ОСОБА_7.), відрізняється від площі, вказаної у державному акті серії НОМЕР_1 від 24 березня 2010 року. За даними державного акту вона становить 602 м2, а фактична площа - 606 м2, що на 4 м2 більше. Дана зміна пояснюється зменшенням площі земельної ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_7.) з боку земельної ділянки АДРЕСА_2 (ОСОБА_5.) на 1.9 м2 та збільшенням площі за рахунок ділянки № 74 на 5,9 м2. Фактична площа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 (ОСОБА_5.) становить 592 м2 і відрізняється від площі вказаної у генеральному плані від 10 вересня 1966 року, згідно якого вона становить 600 м2, тобто на 8 м2 менше. Координати меж земельної ділянки АДРЕСА_2 у матеріалах справи відсутні. Застосувати прив'язки від будинку до меж земельної ділянки , які наведені в генеральному плані некоректно, оскільки проектні та фактичні розміри житлового будинку відрізняються; в яку саме сторону збільшився житловий будинок (в напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 чи АДРЕСА_1) з наданих матеріалів встановити неможливо, відповідно, визначити за рахунок якої саме земельної ділянки змінилися розміри границь та площа ділянки АДРЕСА_2 не представляється можливим /а. с. 58 - 78/.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_11 підтвердив, що гараж, належний ОСОБА_7 знаходиться у межах приватизованої нею земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_5 не доведені належними, допустимими і достовірними доказами, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Рішення Бериславської міської ради від 28 грудня 1999 року, згідно якого ОСОБА_7 приватизувала земельну ділянку та державний акт на право власності на земельну ділянку не оспорені, не визнані недійсними, а межі земельної ділянки, належної ОСОБА_7 при приватизації були погоджені з сусідніми землекористувачами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що висновок судової земельно - технічної експертизи від 22 листопада 2017 року № 142 не може бути сприйнятий судом, як належний доказ у справі, оскільки він не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року в редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26 грудня 2012 року, а саме: складений експертом без отримання витребуваних ним за клопотанням додаткових матеріалів, як-то інвентарних справ сторін, топографічно-геодезичної зйомки земельних ділянок, здійснений з залученням для проведення геодезичної зйомки спеціаліста, заінтересованого, на думку апелянта, у даній справі, підлягають відхиленню, як такі, що висновки суду не спростовують.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 пояснив, що наданих у його розпорядження документів та матеріалів, було все ж достатньо для надання висновку. Крім того, після призначення судом у справі додаткової експертизи з наданням всіх необхідних документів та досліджень, він виїжджав на об'єкт дослідження, здійснив необхідні дії у присутності учасників справи, однак ОСОБА_5 відмовився від оплати експертизи, дізнавшись, що висновок у справі буде такий ,як і первинно наданий.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2018 року, за клопотанням представника ОСОБА_5, суд призначив додаткову земельно - технічну експертизу надавши експерту при цьому інвентарні справи на житлові будинки, належні сторонам та технічну документацію із землеустрою /а. с. 143 - 144/.

Згідно повідомлення експерта від 15 травня 2018 року, матеріали справи повернуто до суду без виконання, у зв'язку з не проведенням оплати експертизи та не наданням доступу до об'єктів дослідження /а. с. 159 - 160/.

Сама по собі участь у дослідженні об'єкта при проведенні первинної експертизи спеціаліста ОСОБА_12, який виготовляв технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, належну ОСОБА_7 при її приватизації, не свідчить про його упередженість та зацікавленість у висновку експерта.

Посилання ОСОБА_5 у скарзі на те, що суд безпідставно відхилив його клопотання про дослідження речових доказів: будинку і гаражу та не долучив до матеріалів справи світлини зазначених речових доказів не ґрунтуються на законі і підлягають відхиленню.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Огляд судом об'єктів на місці та світлин цих об'єктів не відповідає вимогам процесуального закону про допустимість доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду про те, що спірний гараж є самочинним будівництвом підлягають відхиленню, як безпідставні, оскільки зі змісту позовної заяви ОСОБА_5 та підстав позову вбачається, що він ґрунтується на вимогах щодо перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, зменшенням її розміру та приведення розміру земельних ділянок до розміру, зазначеному на плані земельної ділянки у технічному паспорті.

З огляду на вище зазначене, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі ,не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий підписЛ. П. Воронцова
Судді: підпис підписП. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова

Дата складання повного судового рішення 11 лютого 2019 року.

З оригіналом згідно: Копія постанови оформлена 11 лютого 2019 року Постанова набрала законної сили 07 лютого 2019 року

Суддя Секретар судового засіданняЛ. П. Воронцова Т. І. Пісоцька