ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» травня 2019 року

м. Харків

справа № 643/16641/18-ц

провадження № 22ц/818/2706/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 .

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року в складі судді Єрмак Н.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 лютого 2017 року по проспекту Московському біля будинку № 185 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальної шкоди.

Вказав, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2018 року винним у скоєнні ДТП фактично визнано ОСОБА_3 , проте провадження у справі закрито на підставі статті 38 КУпАП у зв`язку із спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Проте, постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року вищевказану постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП та встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 03 лютого 2017 року сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2

Зазначив, що відповідно до відомостей з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на 03 лютого 2017 року, цивільно-правова відповідальність відповідача під час керування ним забезпеченим транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до полісу страхування АЕ /9013401 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз».

Вказав, що 08 серпня 2018 року звернувся до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» із заявою про виплату йому страхового відшкодування та надав усі необхідні документи, проте, поштове відправлення з вказаною заявою та доданими до неї документами повернулося назад без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, оскільки, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг України №3620 від 29 серпня 2017 року, вказана страхова компанія позбавлена усіх ліцензій на здійснення страхової діяльності на території України на підставі того, що керівник або уповноважена особа - представник компанії відсутній за адресою, визначеною реєстром фінансових установ. Крім того, вказана страхова компанія позбавлена членства в Моторному (транспортному) страховому бюро України з 03 жовтня 2017 року і не має підстав укладати договори про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначив, що Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» є неплатоспроможною компанією, яка ніколи в добровільному порядку не сплатить йому страхове відшкодування, а регламентна виплата Моторного (транспортного) страхового бюро України може бути здійснена лише у разі визнання Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» банкрутом, проте, на даний момент вказана процедура взагалі не була розпочата.

Вважав, що з урахуванням наведених обставин, відповідач повинен компенсувати спричинену дорожньо-транспортною пригодою шкоду, пов`язану з пошкодженням належного йому транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту якого згідно зі звітом №025/10/18 від 09 листопада 2018 року суб`єкта оціночної діяльності Васильєва Д.В. , становить 36 053,93 грн.

Щодо судових витрат зазначив, що оскільки він є юридично необізнаною особою, йому довелося скористатися послугами адвоката, вартість яких склала 2000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру від 09 листопада 2018 року. Крім того, вказав, що поніс витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. за подання позовної заяви та 352,40 грн. за заяву про забезпечення позову.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 36 053,93 грн. матеріальної шкоди; 10 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; вартість звіту № 025/10/18 від 09 листопада 2018 року в розмірі 1200,00 грн. та електронного повідомлення в сумі 210,60 грн.; судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу покласти на ОСОБА_2

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 36 053,93 грн. - матеріальної шкоди; 10 000,00 грн. - моральної шкоди; 1200,00 грн. - вартості звіту №025/10/18 від 09 листопада 2018 року; 210,60 грн. - вартості електронного повідомлення про огляд пошкодженого транспортного засобу; судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу покласти на ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і фактично виклав в апеляційній скарзі вимоги позовної заяви. При цьому зазначив, що вина ОСОБА_2 доведена постановою Апеляційного суду Харківської області, однак, відповідну постанову суду, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не надав; що між діями ОСОБА_2 та спричиненою шкодою є прямий причинний зв`язок.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 2 цієї статті цього Кодексу моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодження її майна.

Згідно з положенням статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування шкоди має бути здійснено в силу укладеного договору та положень статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03 лютого 2017 року, серія БР № 264167 , ОСОБА_3 03 лютого 2017 року о 09:50 годині, керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Харкові по проспекту Московському, № 185, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався попереду, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Адміністративні матеріали щодо ОСОБА_3 , які витребувані з Московського районного суду м. Харкова свідчать про те, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «HYUNDAI TUCSON» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України; в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «CHEVROLET LACETTI» для водія автомобіля «HYUNDAI TUCSON» ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання ним вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру; дії водія автомобіля «HYUNDAI TUCSON» ОСОБА_3 не відповідали вимогам пункту 13.1 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди; в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення зіткнення з автомобілем «HYUNDAI TUCSON» не визначалася діями водія автомобіля «CHEVROLET LACETTI» ОСОБА_2 , а цілком залежало від дій водія автомобіля «HYUNDAI TUCSON» ОСОБА_3 по виконанню ним вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2018 року провадження у справі щодо ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року вказану постанову скасовано та закрито провадження у справі щодо ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП за пунктом 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «CHEVROLET LACETTI» склала 35947,42 грн.; вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «HYUNDAI TUCSON» - 36 053,93 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 під час керування автомобілем «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час настання страхового випадку застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» відповідно до полісу страхування АЕ/9013401.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоча і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час дорожньо-транспортної пригоди) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У підпункті 33.1.4 зазначеного Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 «ґ» пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Посилання ОСОБА_3 на те, що Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», у якому застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3620 від 29 серпня 2017 року, позбавлений усіх ліцензій на здійснення страхової діяльності на території України, тому, вказана страхова компанія є неплатоспроможною, а регламентна виплата Моторним (транспортним) страховим бюро України може бути здійснена лише у разі визнання вказаної страхової компанії банкрутом є безпідставними, виходячи з наступного.

З оголошення, що міститься на офіційному сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України проводило врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз». Відшкодування за невиконаними зобов`язаннями страховика відбувалося в межах залишку коштів страховика у фондах Моторного (транспортного) страхового бюро України та згідно пункту 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків. Прийом документів потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах за зобов`язаннями страхової компанії «Європейський страховий союз» здійснювався в період з 1 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року.

Пунктом 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її недостатності коштів та майна страховика - учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, відшкодувати шкоду, спричинену особою, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, повинен страховик, а у випадках передбачених статтею 41 Закону - Моторне (транспортне) страхове бюро України. Стягнення із відповідача на користь позивача коштів на відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страхувальника суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий Союз" не перебуває в процесі припинення.

Таким чином, ОСОБА_3 , на думку якого дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , належить право вимагати страхову виплату від Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», яка не знаходилась в стані припинення на час звернення позивача до суду та належало право подати до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву на виплату відшкодування, як потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді за зобов`язаннями страхової компанії "Європейський Страховий Союз" по договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Доводи ОСОБА_3 про те, що Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» є неплатоспроможною страховою компанією, яка ніколи в добровільному порядку не виплатить йому страхове відшкодування, є лише його припущеннями, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо відмови у виплаті страхового відшкодування від Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Союз".

Відомості щодо звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" про виплату страхового відшкодування у матеріалах справи також відсутні.

Крім того, у випадку здійснення процедури ліквідації та внесення відомостей про припинення страхової компанії позивачу належить право вимагати страхову виплату від Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , який, на його думку, є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування шкоди є передчасними.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.