Провадження № 2/243/966/2019
Справа № 243/1772/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Хміль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Словянського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2007 року. Зазначає, що до реєстрації шлюбу вони з відповідачем перебували в цивільному шлюбі, за час сумісного проживання у них народилася дитина ОСОБА_3, 12 травня 2004 року. Зазначає, що з часу народження дитина постійно проживає із нею, повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. Вказує, що відповідач не працює, у добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини не бажає, у звязку із чим вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її користь, на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ј частини всіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позо визнав у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази.

Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб, серії 1-НО № 087963, виданого виконкомом Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області, 27 квітня 2007 року за актовим записом № 8 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ( до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_5 (а.с.2).

Згідно із копією свідоцтва про народження, серії: 1-НО № 370729, ОСОБА_3, народилася 12 червня 2004 року в с. Черкаське, Словянського району, Донецької області та її батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 3).

Згідно із довідкою про склад сімї від 18 лютого 2019 року, виданої Черкаською селищною радою, по вул. Знаменській, б. 9 у с. Черкаське, Словянського району, Донецької області, зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та члени її сімї, до складу яких входить і її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

Згідно із довідкою про доходи, виданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_6, ОСОБА_1, працює на посаді продавщиці продовольчих товарів, та її заробіток за період з жовтня 2018 року по січень 2019 року складає 6 479 грн. 18 коп. (а.с.5).

Дитина проживає із позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2.,3 ст. 181 СК України).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом .

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту предявлення позову до суду.

З наданих суду доказів встановлено, що дитина власних доходів не має та потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним, інших утриманців не має.

Відповідач визнав позов та погодився на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку.

З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту предявлення позову до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».

За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.

Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180,182,183 СК України, ст. ст. 10, 58, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 19, кв. 75, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, сел.. Черкаське, вул. Знаменська (Горького), б. 9, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, б. 11 а, кв. 97, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 11 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич