Провадження № 2/161/662/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства Луцьктепло до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ДКП Луцьктепло звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є споживачами послуг по теплопостачанню, що надаються державним підприємством «Луцьктепло» у квартиру № 9 по пр.. Волі, 21 в м. Луцьку.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживачі повинні сплачувати житлово- комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Проте, станом на 01.09.2018 року боржники свого зобовязання по оплаті за житлово-комунальні послуги належним чином не виконують, у звязку з чим утворилася заборгованість в розмірі 9 741 грн. 63 коп.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ДКП Луцьктепло заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 9 741 грн. 63 коп., інфляційні в розмірі 671 грн. 30 коп., 3% річних в розмірі 297 грн. 26 коп. та судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до вимог ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» обов'язком споживача житлово-комунальних послуг є, зокрема, оплата цих послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов'язок споживача оплатити надані послуги.

Пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, також зазначено про обов'язок споживача вчасно оплачувати послуги в установлені договором строки.

Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживають в квартирі № 9 в будинку № 21 по пр.. Волі в м. Луцьку Волинської області та користуються послугами по теплопостачанню.

Як зазначає позивач у позовній заяві, що станом на 01.09.2018 року за особовим рахунком боржників існує заборгованість за надані послуги по опаленню в розмірі 9 741 грн. 63. Коп..

В судовому засіданні відповідачі заперечували дану заборгованість посилаючись на те, що 26.11.2016 року ними було подано листа на імя директора ДКП, в якому вони повідомили про розірвання договору № 4586 від 01.04.2018 року з 23.11.2016 року та провели повний розрахунок. ДПК «Луцьктепло» не визнало дострокове розірвання договору, а тому за місяць до закінчення строку дії договору ОСОБА_3 відповідно до п. 28 договору повідомив про те, що він з 01.01.2018 року розриває договір. Однак, як зазначив ОСОБА_3, позивач на даний час продовжує надавати послуги з централізованого опалення без наявності договору, що призвело до виникнення заборгованості з вини позивача.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За нормами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03 жовтня 2007 року розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Враховуючи, що відповідне рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку не приймалося, то слід дійти висновку про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували факт відключення відповідачем у передбаченому законом порядку спірного об'єкту теплопостачання (нежитлового приміщення) від мережі централізованого опалення житлового будинку.

З наведеного слідує, що обовязок вчинення дій, спрямованих на укладення договору на постачання теплової енергії, покладається саме на споживача. Невчинення таких дій має наслідком безоплатне споживання поставленої теплової енергії, що суперечить положенням Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що ним подано заяву про розірвання договору з ДКП «Луцьктепло» з 01.01.2018 року, судом до уваги не приймаються, так як ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, законом передбачено певний порядок відмови від надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, який відповідачем не дотриманий. Тому, одностороння відмова відповідача від отримання послуг, як й відмова від зобов'язання їх оплатити є неправомірною. Крім того, укладення даного договору є обов'язком, а не правом споживача послуг, так само як і обов'язок сплатити вартість теплової енергії за фактом її споживання.

Відповідачі, як користувачі послуг по договору не виконували обов'язку, передбаченого п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з оплати отриманих послуг з опалення, то суд приходить до висновку про покладення на відповідачів, як споживачів, відповідальності за порушення свого обов'язку з оплати комунальних послуг шляхом стягнення заборгованості в користь ДКП «Луцьктепло» в розмірі 9 741 грн. 63 коп.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Прожитлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобовязаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена ст. 7Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції в розмірі 671 грн. 30 коп. та 3% річних в розмірі 297 грн. 26 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, , ст. ст. 256, 261, 267, 526, 527, 540, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь державного комунального підприємства Луцьктепло заборгованість в оплаті за надані послуги з теплопостачання в розмірі 9 741 (девять тисяч сімсот сорок одну) грн.. 63 коп на спеціальний рахунок п/р 70 у філії Волинське обласне управління АТ «Державний Ощадний банк України», МФО 303398, , інфляційні 671 (шістсот сімдесят одну) грн.. 30 коп., три відсотки річних в розмірі 297 (двісті девяносто сім) грн.. 26 коп. на рахунок 1 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, для оплати 3% річних, інфляційних нарахувань та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь державного комунального підприємства Луцьктепло сплачений судовий збір в розмірі 1762 (одна тисячі сімсот шістдесят дві) грн. по 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 31.01.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська