Справа № 347/2155/18
Провадження № 22-ц/4808/450/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участі секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Крилюк М.І. 10 січня 2019 року в м. Косові у справі за позовом ОСОБА_2 до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про продовження строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивач звернулася в суд із позовом до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про продовження строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра - ОСОБА_4, яка проживала в с. Город Косівського району Івано-Франківської області. При житті остання належним чином не розпорядилась щодо належного їй майна та не залишила заповіту. Чоловік ОСОБА_4 помер, а дітей в останньої не було, таким чином позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї рідної сестри. Спадкова майно складається з житлового будинку з господарським будівлям та спорудами та двох земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2001 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3226 га, що знаходяться в с. Город Косівського району Івано-Франківської області.

Однак, ОСОБА_2 у визначений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як цього не знала. Зазначає, що фактично вступила в управління спадковим майном.

Позивач фактично проживає в Російській Федерації та являється громадянкою Росії.

Просить позовні вимоги задовольнити, визначити їй додатковий термін - 2 місяці для прийняття спадщини за законом після смерті сестри ОСОБА_4

Рішенням Косівського районного суду від 10 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про продовження строку для прийняття спадщини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що оскільки позивач проживає в Російській Федерації, про смерть сестри ОСОБА_4 їй повідомили родичі, які за її згоди проводили організацію похоронів. Всі понесені ними витрати нею було компенсовано. Згідно довідки Городянської сільської ради №288 від 08.12.2017 року похорон ОСОБА_4 проводила ОСОБА_7 (дочка ОСОБА_8). Вказане спростовує висновки суду про те, що ОСОБА_2 не спілкувалась з сестрою, не цікавилась її життям і похорон останньої проводився за рахунок парафіяльної громади.

Вказує, що їй як громадянці Російської Федерації не відоме законодавство України, в тому числі і щодо прийняття спадщини.

На час відкриття спадщини вона хворіла та знаходилась в Російській Федерації, що перешкоджало їй своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом і в строки, які встановлені ним. Також через хворобу не могла приїхати і на похорон сестри.

Вважає, що суд при постановлені оскаржуваного рішення ігнорує висновки, викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 1 березня 2013 року в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, де серед іншого вказується, що перебування спадкоємця тривалий час за межами України, свідчить про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Таким чином зазначає, що тривале перебування спадкоємця закордоном є поважною причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, пов'язаних із прийняттям спадщини.

Крім цього зазначає, що судом не враховано положення ст. 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, в якому йдеться, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або місце роботи яких відоме. Таким чином, закон прямо зобов'язує нотаріуса або особу, уповноважену на вчинення нотаріальних дій здійснити дії щодо сповіщення спадкоємців про відкриття спадщини, у тому числі і шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, чого відповідачем зроблено не було.

Зазначає, що з причин віддаленості місця проживання не могла особисто подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Також вважає, що строк пропуску подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Просить скасувати рішення Косівського районного суду від 10 січня 2019 року та постановити нове, яким задовольнити позов.

Городянська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що позивачем не наведено законних та обґрунтованих підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри. Зазначають, що під час перебування за кордоном позивач не була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса чи до консульської установи України в Російській Федерації для засвідчення її підпису та направити відповідну заяву про прийняття спадщини після померлої сестри поштою до України. Однак, доказів того, що позивач не могла направити відповідну заяву чи приїхати на Україну нею не представлено Просять апеляційну скаргу відхилити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є рідною сестрою померлої ОСОБА_4, що підтверджується копією перекладу Свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Добросельської сільської ради Ружанського району Брестської області, БРСР, 20.01.1954 року; копією перекладу повторного Свідоцтва про народження НОМЕР_2, виданого відділом запису актів громадянського стану Адміністрації муніципального утворення «Смоленський район» Смоленської області Російської Федерації 20.06.2018 року, копією перекладу повторного Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3, виданого Адміністрацією міста Смоленська (Палац одружень) Смоленської області Російської Федерації 21.10.2004 року, копією перекладу повторного Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4, виданого відділом (бюро) запису актів громадянського стану Смоленського району Смоленської області Білоруської РСР 27.07.1979 року (а.с. 11, 13-14, 18-21).

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого виконкомом Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області 05.12.2017 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Із долучених до матеріалів справи письмових доказів, зокрема копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2002 року АЕК №142087, зареєстрованого в реєстрі за №1026 (а.с. 5), копії Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 14.07.1987 року, копії Довідки Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 05.10.2018 року №262/02-12 та копії Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_6 від 13.08.2002 року (а.с. 4) вбачається, що до спадкового майна, яке належало на час смерті ОСОБА_4, відноситься: житловий дерев'яний будинок, житловою площею 52,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,5227 га, що розташована в с. Город Городянської сільської ради, і складається із земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,2001 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3226 га.

Судом встановлено також, що 10.07.2018 року ОСОБА_2 зверталася до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області із нотаріально посвідченою заявою НОМЕР_7 щодо наміру прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_9 (а.с. 41).

До апеляційної скарги долучено також копію довідки Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 05.12.2017 року №288 про те, що похорон ОСОБА_4 проводила її родичка ОСОБА_7 (а.с. 99), та копію довідки, виданої виконавчим органом УГКЦ св. Василія Великого 01.02.2019 року, в якій зазначено, що похороном тіла ОСОБА_4 опікувалась родина ОСОБА_8 (а.с. 98).

Однак, представником відповідача - Якубовським О.О. долучено заперечення Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 22.03.2019 року №93/02-12 на інформацію листа церкви святого Василія Великого УГКЦ ім. Івана Великого м. Косова від 01.02.2019 року, в якому спростовується факт того, що похороном ОСОБА_9 опікувалась родина ОСОБА_8

Згідно довідки Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Косівської районної державної адміністрації №471 від 14.11.2018 року ОСОБА_4 знаходилась на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома з 26.11.2012 року. Знята з обслуговування 08.12.2017 року у зв'язку зі смертю.

Як вбачається з копії Рішення №17 тринадцятої сесії сьомого демократичного скликання Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 22.12.2018 року майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 і належало померлій ОСОБА_4, передано у власність громади села Город.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мала можливість звернутись у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини, однак цього не зробила. Належних та допустимих доказів того, що причини пропуску строку на прийняття спадщини були поважними, позивачем надано не було.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду з огляду на наступне.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору щодо спадкування прав на майно, яке знаходиться за кордоном, або за участю іноземця, необхідно з'ясовувати, чи існує договір про правову допомогу з цією країною, і чи в цьому договорі не передбачені інші правила щодо спадкування, ніж в українському законодавстві. У разі розбіжностей застосовуються норми міжнародного договору.

22 січня 1993 року держави - члени СЕД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі - Конвенція).

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію із застереженнями та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України.

Зазначена Конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Конвенція закріплює право громадян кожної із Договірних Сторін щодо успадковування на територіях інших Договірних Сторін майна чи прав за законом чи заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, що і власні громадяни. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої розташоване це майно.

Пунктом 2 статті 45 Конвенції встановлено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Відповідно до статті 48 зазначеної Конвенції провадження у справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв'язку з провадженням по справах про спадщину.

Право на успадкування нерухомого майна, згідно зі статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» регулюється законодавством країни, на території якої знаходиться це майно.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що суди, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, повинні досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Закон не містить чітко визначеного поняття поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін.

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Враховуючи, що закон не обмежує спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини будь-яким строком для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, об'єктивні, непереборні та істотні труднощі для прийняття спадщини повинні існувати саме протягом встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Наявність таких причин повинна бути належним чином доведена позивачем, та підтверджена відповідними доказами.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини була юридична необізнаність щодо строків вчинення дій для прийняття спадщин, її хвороба, а також проживання за межами України. Крім цього, посилалася на те, що є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, та пропущений строк є незначним.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі є громадянкою Російської Федерації, проживає в Центральному окрузі м. Краснодар Краснодарського краю Росії (а.с. 23-27).

Разом з тим, порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок).

Зокрема, згідно п. 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п. 3.5 Глави 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Також, згідно чинного українського законодавства, нотаріальні послуги за кордоном вчиняють консульські установи України, які можуть посвідчити підпис спадкоємця на заяві про прийняття спадщини (п. 1.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 №142/5/310).

Як вбачається з позовної заяви та поданої апеляційної скарги, позивач підтримувала відносини із сестрою, спілкувалася з нею в телефонному режимі, і їй було відомо про смерть сестри. Також 10.07.2018 року нею було направлено до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області нотаріально посвідчену заяву НОМЕР_7 щодо наміру прийняття спадщини. Однак, у встановлений законом строк та у визначеному порядку із заявою про прийняття спадщини вона не звернулася.

Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, які б підтверджували, що за станом здоров'я ОСОБА_2 протягом шести місяців після смерті спадкодавця не могла вчинити дій, спрямованих на прийняття спадщини, суду не представлено.

Інші наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у відповідності до вимог закону України не є такими, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертає увагу на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Окрім того, Верховним Судом в постановах від 11.07.2018 року по справі №639/1883/16-ц та від 06.06.2018 року по справі №592/9058/17-ц зроблено висновки про те, що перебування закордоном не є саме по собі свідченням наявності об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки законодавством надано достатній строк для такого звернення (шість місяців).

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно встановив відсутність поважних причин для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Фактичні обставини справи місцевим судом з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом у встановленому законом порядку.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.