Єдиний номер справи 487/3038/18
Провадження 22-ц812/530/19 Головуючий по 1 інстанції Біцюк А.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі: позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019р.

за позовом ОСОБА_4 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за затримку розрахунку при звільненні,

встановила:

У травні 2018р. ОСОБА_4 пред'явила позов до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позивач зазначала, що з 19 жовтня 2016р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах і наказом останнього від 02 травня 2018р. № 160/к була звільнена з посади провідного фахівця Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на підставі п.1 ст. 40 КЗпП.

Вважає своє звільнення незаконним, так як всупереч ч.2 ст.40, ст.42 КЗпП їй не були запропоновані всі наявні у роботодавця посади та не враховано її переважне право на залишення на роботі, а саме, що вона у зв'язку із розірванням шлюбу сама утримує неповнолітнього сина ОСОБА_5 та навчається в аспірантурі без відриву від виробництва.

Крім того відповідач в день звільнення не провів повного розрахунку по заробітній платі, а заборгованість в сумі 1715,11 грн. не виплачена на час пред'явлення позову.

Вказаними неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі через втрату засобів до існування, що призвело до психологічного дискомфорту, порушення сну, ускладнень відносин у родині. Розмір грошової компенсації оцінює в 5000 грн.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просила про задоволення позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019р. позов задоволено частково. Постановлено: визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов'язки начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №160 від 02 травня 2018р. про звільнення ОСОБА_4 з посади провідного фахівця Миколаївської регіональної філії за п.1 ст.40 КЗпП; поновити ОСОБА_4 на посаді провідного фахівця Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків; стягнути з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь ОСОБА_4 61555,98 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині задоволених вимог, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення з роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий може бути розірваним власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1,3 ст.492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2016р. ОСОБА_4 прийнято на посаду фахівця Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування, а 06 листопада 2017р. переведено на посаду провідного фахівця.

З метою оптимізації кількісного та якісного складу працівників філій, вдосконалення їх структури, недопущення збитковості наказами роботодавця №210, №211 від 14 грудня 2017р. було прийнято рішення про введення в дію з 02 січня 2018р. нової організаційної структури та штатного розпису.

Внаслідок прийнятих рішень штатна чисельність Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків зменшується зі 139 до 89 штатних одиниць, скорочуються Миколаївська та Бєлгород-Дністровська філії, зменшуються витрати на оплату праці, утримання та забезпечення роботи регіональних філій.

27 грудня 2017р. роботодавець надіслав на адресу позивача повідомлення про майбутнє скорочення.

Факт ознайомлення з наказом роботодавця про скорочення позивач не заперечує, до того ж вона 06 березня 2018р. подала заяву про врахування переважного права на залишення на роботі.

ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 03 липня 2010р., який розірвано заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2018р. є матір'ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час звільнення ОСОБА_4 навчалась в аспірантурі без відриву від виробництва в Інституті професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України.

Наказом №160/к від 02 травня 2018р. ОСОБА_4 звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП (скорочення штату). Цим же наказом відділу бухгалтерського обліку та звітності доручено виплатити ОСОБА_4 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 21 жовтня 2017р. по 02 травня 2018р. за 13 календарних днів, додаткову оплачувану відпустку за період роботи з 21 жовтня 2016р. по 02 травня 2018р. за 8 календарних днів відповідно до ст.24 Закону «Про відпустки» та виплатити вихідну допомогу в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України. Із вказаним наказом позивач ознайомлена 02.05.2018р.

За даними роботодавця з дня ознайомлення позивача з наказом про скорочення до її звільнення були вакантними 7 посад в центральному апараті: головний бухгалтер-начальник відділу бухгалтерського обліку та звітності; старший інспектор з кадрів відділу кадрів; прибиральник службових приміщень; головний фахівець відділу тестування; головного фахівця сектору дипломування роботи ДКК; головний фахівець сектору Київської ДКК; головний фахівець відділу інформаційних технологій.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Враховуючи те, що позивачу не були запропоновані роботодавцем всі вакантні посади, в тому числі: старшого інспектора з кадрів відділу кадрів (кваліфікаційні вимоги - базова або повна вища освіта за напрямом роботи, стаж роботи з управління персоналом не менше 2 років); головного фахівеця відділу тестування (посадову інструкцію за ухвалою суду апеляційної інстанції про витребування доказів надано не було); прибиральника службових приміщень (кваліфікаційні вимоги - середня фахова освіта без вимог до досвіду роботи), які вона могла обіймати з урахуванням освіти, кваліфікації (диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Правознавство» кваліфікація молодший спеціаліст - юрист; диплом спеціаліста за спеціальністю «Правознавство», кваліфікація юрист; диплом магістра за спеціальністю правознавство, кваліфікація магістр з правознавства; диплом магістра за спеціальністю технологія виробництва і переробка продуктів сільського господарства, кваліфікація інженер-педагог, дослідник), досвіду (з 2006р. працювала на посадах юрисконсульта, начальника юридичного відділу, директора) та кваліфікаційних вимог, визначених в посадових інструкціях чим було порушено її права гарантовані вищеназваними нормами матеріального права. У зв'язку з чим суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст.235,2371 КЗпП для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

В той же час, суд вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку не врахував, що для його обчислення враховуються два повні місяці роботи працівника, які передували звільненню і якими в даному випадку є січень і лютий 2018р. з кількістю робочих днів відповідно 21 і 20, а тому ця сума повинна становити 53534 грн. 58 коп. (7706,98 грн. + 4907,73 грн. : 41 х 174).

Крім того, суд всупереч роз'яснень даних в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 01 лютого 2017р. по справі №6-2711цс16, не виключив із присудженої суми втраченого заробітку 5954,64 грн. вихідної допомоги отриманої позивачем при звільненні, оскільки внаслідок скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі трудові відносини позивача продовжено. У зв'язку з чим підстави для виплати позивачу одноразової вихідної допомоги, яка передбачена ст.44 КЗпП відпали.

Таким чином, загалом на користь позивача підлягає стягненню 47579,94 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням податків та обов'язкових платежів.

З огляду на те, що під час апеляційного провадження встановлено неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції на підставі ч.4 ст.367, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК вважає за можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги та змінити рішення суду в названій частині, а також щодо розподілу судових витрат.

Аргументи щодо неправомірності відшкодування моральної шкоди не можна визнати обґрунтованими, тому що є доведеним факт грубого порушення прав позивача внаслідок незаконного звільнення з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вірно застосував до спірних правовідносин положення ст.2371 КЗпП.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування відсутності у позивача переважного права на залишення на роботі, кількості скорочених посад є безпідставними, оскільки наданим з цього приводу доказам суд дав оцінку у відповідності з вимогами ст.89 ЦПК.

Рішення суду в частині відхилених вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019р. в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат змінити.

Стягнути з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь ОСОБА_4 47579,94 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням податків та обов'язкових платежів, а в дохід держави 1518,85 грн. судового збору у зв'язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2019р.

Головуючий: Судді: