Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2076/18
Провадження № 2/273/99/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

01 квітня 2019 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Новицького Є. А. з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача: ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона займає посаду начальника виробництва ТОВ «Баранівський молокозавод».

Відповідач працює в ТОВ «Баранівський молокозавод» інженером із стандартизації та якості.

ОСОБА_4 неналежним чином виконувала свої посадові обовязки, а тому позивач змушена була 18.12.2018 написати директору підприємства відповідну доповідну записку.

19.12.2018 відповідач замість пояснення написала директору підприємства доповідну записку у якій безпідставно зганьбила її.

З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову, вважали його законним та обгрунтованим, а дії відповідача протиправними. 05.02.2019 позивач подала відповідь на відзив, згідно якого ввжає інформацію викладену у доповідній записці не оціночним судженням, а твердженням. Більшість інформації вказаної у відзиві на позовну заяву її позовних вимог не стосується, а інша ще раз їх підтверджує.

Відповідач в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечувала, вважала його безпідставним. Крім того, 28.01.2019 подала відзив на позовну заяву згідно якого вважала позов безпідставним адеже право на звернення до посадових осіб їй гарантоване КУ ст. 40. Направляючи доповідну записку керівнику вона вважала, що та стане підставою для внутрішнього розслідування. 12.02.2019 відповідач також подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву згідно яких із твердженнями та вимогами позивача не погодилася зу зв'язку з їх безпідставністю, крім того, зазначила, що позивач в обгрунтування свого позову не надала жодних доказів.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в них на маслозаводі є пропускний пункт і ОСОБА_2 жодного разу не була помічена в розкраданні чи пияцтві. Доповідна, яка стала підставою для даного позову дійсно була, але відразу до нього вона не потрапила, її читали дівчата із кадрів та бухгалтерія. Ніяких службових розслідувань із даного приводу він не проводив. та до поліції не звертався. Також, пояснив, що ОСОБА_2 в силу своєї посади та наказу, який діє на підприємстві має право вільно переміщатися, як по підприємству, так і поза його межами.

Свідок ОСОБА_6 охарактеризувала ОСОБА_3 з позитивної сторони, всю ту інформацію, яка була вказана у доповідній записці вважала такою, що не відповідає дійсності.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні також позитивно охарактеризувала ОСОБА_2, а з відповідачем ОСОБА_4 є неприязні стосунки. Зазначила, що ніколи не помічала у ОСОБА_2 зловживань своєю посадою. Доповідну записку ОСОБА_4 вона бачила, але хто її показав вона не знає.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що пів року тому він просив звільнити з роботи ОСОБА_4, але його ніхто не послухав. Вважає, що ОСОБА_4 написала доповідну записку на ОСОБА_2 з тих підстав, що хотіла на її місце, але замість того, щоб працювати, ходила все фотографувала на підприємстві та доповідала керувництву про різного роду недоліки. У пяному стані на виробництві він ОСОБА_2 ніколи не бачив. Крім того зазначив, що перебуває у неприязних стосунках із ОСОБА_4, яка на його думку, стала причиною його подальшого звільнення з роботи.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що про доповідну записку їй нічого не відомо. Натомість ОСОБА_9 зазначила, що декілька разів на роботі вживала спиртні напої разом із ОСОБА_2 Крім того, на дверяк кабінету ОСОБА_2 висіла табличка з нецензурною лексикою. Хто ту табличку туди почепив вона не знає.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що вона живе неподалік маслозаводу де працює ОСОБА_2 у звязку з чим неодноразово бачила, як ОСОБА_2 ходить за межами підприємства в робочий час, зокрема і на базарі.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працювала на маслозаводі та траплялися такі випадки коли її бригада отримувала премію, а потім вони всі складалися по пятдесят гривень та несли в знак вдячності для ОСОБА_2 При цьому, вона не бачила, як ці гроші передавалися для ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що вона працювала на маслозаводі де працює ОСОБА_2 У серпні 2018 року вона бачила ОСОБА_2 у магазині під час робочого дня, що свідчить про прогули на роботі.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що вона працювала на посаді лаборанта на маслозавод. З приводу пянок на роботі за участю ОСОБА_2 їй нічого невідомо, але бачила вивіску з нецензурною лексикою на її дверях. Хто писав ту записку їй невідомо. Крім того вказала на те, що ОСОБА_2 підписувала робочі табеля із значно заниженим робочим часом.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказала на те, що вона працювала на молокозаводі пакувальником три зміни. Працювала без запису в трудову книжку про прийняття та звільнення зроботи. Вважає це грубим порушенням трудового законодавства.

Свідок ОСОБА_15М, пояснив, що він працює на маслозаводі. Порушень він не бачив з боку ОСОБА_2 Але зазначив, що коли ОСОБА_2 працювала майстром він давав їй масло декілька разів для власних потреб. Бачив, як у кабінеті ОСОБА_2 був накритий стіл із вином. Пяною її ніколи не бачив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно доповідної записки поданої ОСОБА_4 на імя директора ТОВ «Баранівський молокозавод» ОСОБА_5 начальник виробництва ОСОБА_2 неодноразово була замічена у відвідуванні базару під час роботи, у пянках , хабарництві, підробці документів, а також у навмисному не виконанні поставлених задач, а саме:

Методика «Планування виробництва», «Подання сторонніх предметів»;

Аналізування та ідентифікація небезпечних чинників;

Блок схема, план НАССР (а.с. 6).

Статтею 32 Конституції України ( 254к/96-ВР ) передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

За приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до частини першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати,зберігати,використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

За змістом частини першої статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення вказаних статей свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз'яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 15.08.2018 по справі №207/1161/17.

На думку суду, повідомлення керівника про факти порушення трудової дисципліни та хабарництва належить до компетенції керівника підприємства.

Так зокрема, згідно ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про запобігання корупції» юридичні особи забезпечують розробку та вжиття заходів, які є необхідними та обґрунтованими для запобігання і протидії корупції у діяльності юридичної особи. Керівник, засновники (учасники) юридичної особи забезпечують регулярну оцінку корупційних ризиків у її діяльності і здійснюють відповідні антикорупційні заходи. Для виявлення та усунення корупційних ризиків у діяльності юридичної особи можуть залучатися незалежні експерти, зокрема для проведення аудиту.

Посадові та службові особи юридичних осіб, інші особи, які виконують роботу та перебувають з юридичними особами у трудових відносинах, зобовязані: 1) не вчиняти та не брати участі у вчиненні корупційних правопорушень, повязаних з діяльністю юридичної особи; 2) утримуватися від поведінки, яка може бути розціненою як готовність вчинити корупційне правопорушення, повязане з діяльністю юридичної особи; 3) невідкладно інформувати посадову особу, відповідальну за запобігання корупції у діяльності юридичної особи, керівника юридичної особи або засновників (учасників) юридичної особи про випадки підбурення до вчинення корупційного правопорушення, повязаного з діяльністю юридичної особи; 4) невідкладно інформувати посадову особу, відповідальну за запобігання корупції у діяльності юридичної особи, керівника юридичної особи або засновників (учасників) юридичної особи про випадки вчинення корупційних або повязаних з корупцією правопорушень іншими працівниками юридичної особи або іншими особами; 5) невідкладно інформувати посадову особу, відповідальну за запобігання корупції у діяльності юридичної особи, керівника юридичної особи або засновників (учасників) юридичної особи про виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, що відповідає приписам ч. 3 ст. 61 Закону України «Про корупцію».

Згідно ст. 139 КЗпПУ працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту, що відповідає приписам ст. 141 КзпПУ.

Аналізуючи вказані норми та позицію ВС викладену у Постанові від 15.08.2018 у справі №207/1161/17, суд приходить до висновку що ОСОБА_4 надіслала доповідну записку керівнику підприємства ОСОБА_5 , перш за все, з метою перевірки, на її думку, діяльності ОСОБА_2 Вказані дії не свідчать про те, що вона не діяла в рамках, установлених законом. Надсилання листів та заяв є реалізацією особою конституційного права передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність, ділову репутацію.

При цьому, суд бере до уваги той факт, що керівником підприємства не було вжито жодних заходів по даному факту, про що в судовому засіданні підтвердив сам директор ОСОБА_5 та не спростовано жодним допитаним свідком. Більше того, ОСОБА_4 не отримала жодної відповіді від адміністрації юридичної особи з приводу підтвердження чи спростування її інформації зазначеної у доповідній записці.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 40 Конституції України, ст. ст.15-16, 270, 277, 299 ЦК України, ст. ст. 4-13, 258 ,259, 263-265, 273- 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 квітня 2019 року.

Суддя: Є.А. Новицький