ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1063/18 Номер провадження 22-ц/814/748/19Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник позивача Коваленко Р.Й.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року, ухвалене суддею Гудковим С.В., повний текст рішення складено - 18 грудня 2018 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 52 527,62 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 18.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання не виконала, станом на 31.03.2018 р. заборгованість становить 52 527,62 грн. та складається з наступного: 4 403,28 грн. - заборгованість за кредитом; 44 946,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2477,51 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 52 527,62 грн за кредитним договором № б/н від 18.10.2012 року, а також судовий збір в розмірі 1 762 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач погодилася на отримання пенсійної картки, отже немає ніяких правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача, суду не надано будь-яких доказів отримання відповідачем кредитних коштів або можливості отримання кредитних коштів. Наявний в справі «Розрахунок заборгованості» станом на 31.03.2018 року не містить відомостей про посадову особу, яка його складала, та не є належним доказом надання кредиту, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому суд не вбачає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними. Суд першої інстанції вважає, що позивачем не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмету доказування, оскільки на підставі доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх дійсну суму, розмір повернутого боргу відповідачем та залишок боргу на час розгляду справи. Позивачем не надано відомості про відкриті на ім'я відповідача банківські рахунки, неможливо перевірити доводи позивача про надання ОСОБА_3 кредитної картки «Універсальна» та отримання кредитних коштів з неї. Надана виписка за картковим рахунком в електронному вигляді не завірена належним чином, не містить будь-яких відомостей та не підписана особою, яка має право на її складення, а тому не може бути належним доказом в силу ч.2 ст. 95 ЦПК України (письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Укладення кредитного договору у даному випадку здійснюється за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, шо разом становить кредитний договір, тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору (умов кредитування). Таким чином, між позичальником і кредитором був укладений договір в письмовій формі. Укладання кредитного договору у таким спосіб не суперечить вимогам законодавства України, до матеріалів справи додано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, серед яких - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що 18.10.2012 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-32).

Станом на 31.03.2018 року отримані кредитні кошти відповідачем не повернуто.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.10.2012 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 52 527,62 грн., з яких: 4 403,28 грн. - заборгованість за кредитом; 44 946,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2477,51 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, згідно кредитного договору б/н від 18.10.2012 року клієнт ОСОБА_3 отримала картку НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 07.2016 року (а.с. 86).

Також судом першої інстанції встановлено, що "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою" та "Тарифи банку", які долучені банком до позовної заяви та на які посилається позивач, не містять підпису позичальника ОСОБА_3 (а.с. 8-32). Такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Вони не містять домовленості сторін щодо встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав нарахування відсотків, комісій, штрафу та пені, в тому числі і надана до суду анкета - заява позичальника від 18.10.2012 року (а.с. 7).

Позивач посилається на те, що підстави для здійснення нарахувань передбачені "Умовами і Правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на сайті банку, вимоги яких відповідач зобов'язався виконувати та до яких він приєднався при підписанні Анкети-заяви.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов не доведений і задоволенню не підлягає, що при укладенні договору шляхом підписання відповідачем вищевказаної анкети-заяви його сторонами не були погоджені такі умови договору як розмір кредиту, термін його повернення, підстави та умови нарахування відсотків, сплати комісій, штрафу та пені.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

По справі вбачається, що 18.10.2012 р. при укладенні кредитного договору відповідач виявила бажання оформити пенсійну карту, що вбачається зі змісту поданої неї заяви (а.с. 7).

Згідно кредитного договору б/н від 18.10.2012 року ОСОБА_3 отримала картку НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 07.2016 року, що підтверджується фотом, на якому відповідач зображена з банківською карткою (а.с. 86, 88). Дані про отримання відповідачем ОСОБА_3 інших кредитних карток відсутні.

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу на ту обставину, що розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на з 31.03.2018 р. складений за період з 16.04.2013 р. по 31.03.2018 р. Цей розрахунок не містить відомостей про надходження на цю банківську картку пенсійних виплат.

17.05.2018 р. відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечує факт отримання 18.10.2012 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» банківської пенсійної картки, яку вона оформила виключно для отримання пенсії по втраті годувальника на неповнолітнього сина, на цю банківську картку вона отримувала пенсію приблизно два роки, до того часу, поки син не став повнолітнім (а.с. 55-60). Далі зазначає, що заперечує факт отримання кредиту у позивача чи користування будь-яким кредитним лімітом, також заперечує факт погашення кредиту, вказує на сплив позовної давності, просить застосувати його наслідки.

Аналізуючи надану виписку по рахунку НОМЕР_1 на ім»я ОСОБА_3 за період з 01.10.2012 р. по 17.07.2018 р. (а.с. 81-83) вбачається, що з цього рахунку неодноразово проводилися оплата за придбання продуктів у магазинах м. Лубни, зняття готівки у банкоматах м. Лубни, придбання пального в АЗС в м. Лубни, здійснення щомісячного платежу за договором страхування «Захист на кожен день», надходження коштів за депозитом, поповнення мобільних телефонів через банкомат тощо, що вказує на те, що відповідач користувалася банківською карткою та відповідно коштами, які перебували на рахунку. Вбачається, що останнє поповнення рахунку готівкою в терміналі самообслуговування було здійснено 23.02.2015 р. (а.с. 82 зворот), автоматичне погашення простроченої заборгованості було здійснено 02.07.2015 року з карти НОМЕР_2 на карту НОМЕР_1, що вказує на те, що відповідач мала карту НОМЕР_2 як фізична особа-підприємець, з якої це погашення відбулося.

Зазначене доводить те, що у період часу з 18.10.2012 р. по 02.07.2015 р. відповідач активно користувалася банківською карткою НОМЕР_1, здійснювала з неї відповідні розрахунки. Вбачається, що позов пред»явлено до суду 17.04.2018 р., тобто позивачем не пропущено строк трирічний строк позовної давності, про застосування якого просить відповідач.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції на вказані фактичні обставини не звернув увагу, прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог та про відмову у їх задоволенні, позиція відповідача щодо неукладення кредитного договору, яку суд першої інстанції поклав в основу судового рішення, є хибною, оскільки відповідач, здійснюючи відповідні розрахунки з банківської картки, повинна була усвідомлювати та контролювати ліміт власних коштів, якщо такі знаходилися на рахунку, та ліміт кредитних коштів і у разі здійснення розрахунків кредитними коштами, повинна була вчасно погашати заборгованість та передбачати наслідки невчинення цих дій.

Крім цього, вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2477,51 грн. - штраф (процентна складова), апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до наступних висновків.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які пролягають у позбавленні його певних прав або у заміні не виконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов»язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках твід суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів, а саме 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2477,51 грн. - штраф (процентна складова), тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.10.2012 року у розмірі 49 550,11 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 4 403,28 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 44 946,83 грн., заборгованість за пенею - 200 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 4 155,23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

СУДДІ: Дорош А.І. Триголов В.М. Лобов О.А.