Справа № 457/267/17 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/1321/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю прокурора Панькевича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Трускавецької міської ради на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 листопада 2017 року в складі судді Марчука В.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,-

встановила:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Трускавецької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що Трускавецька міська рада прийняла рішення №513 від 24.12.2009 року «Про вилучення та надання земельних ділянок», згідно якого ОСОБА_3 надано в оренду земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0054 га. Рішенням Трускавецької міської ради № 572 від 27.05.2010 року «Про поновлення термінів оренди земельних ділянок» термін дії договору оренди поновлено.

05.07.2010 року між ОСОБА_3 та Трускавецькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,054 га терміном на три роки. Цільове призначення земельної ділянки несільського господарського призначення - для іншої комерційної діяльності (влаштування автозупинки з торговим кіоском). Договір оренди зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 54.

05 лютого 2014 року на підставі рішення Трускавецької міської ради № 558 від 15.08.2013 року укладено додаткову угоду № 98, якою поновлено термін дії договору оренди до 05.07.2017 року.

ОСОБА_3 за власні кошти на орендованій земельній ділянці збудувала нежитлову будівлю площею 43,2 кв.м., а поруч автозупинку для потреб мешканців міста з легких металевих конструкцій на вільній від забудови земельній ділянці. В технічному паспорті зазначено, що нежитлова будівля зведена самовільно.

Враховуючи те, що позивачем здійснено будівництво нежитлової будівлі самочинно, у встановленому порядку вона не може зареєструвати за собою право власності на дане майно, тому звернулась в суд, просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 29 листопада 2017 рокупозов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю загальною площею 43,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадстровим номером НОМЕР_1.

Рішення суду оскаржив керівник Дрогобицької місцевої прокуратури, вважає необґрунтованим, ухваленим на підставі неповно з'ясованих обставин у справі, без всебічного, повного і об'єктивного з»ясування обставин справи.

В апеляційній скарі заначає, що твердження позивача про те, що будівництво нежитлового приміщення не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб, відповідає вимогам державних будівельних норм, не доведено доказами, поданими в судовому порядку.

Покликається на те, що визнання права власності на нерухоме майно, його реєстрація, можлива лише після прийняття такого в експлуатацію, про що відомості в матеріалах справи відсутні, до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області позивач не звертався.

При цьому, будівництво без належного дозволу має місце, як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Також, не надано доказів про те, що Трускавецька міська рада дала згоду на визнання права власності на самочинне будівництво, здійснене на її земельній ділянці та що таке відповідає будівельним нормам і правилам.

Крім цього, згідно договору оренди від 05.07.2010 року проведення будівництва (реконструкції) земельної ділянки можливе за умови отримання дозволу відповідних інстанцій (п. 19 договору).

Згідно листа Трускавецької міської ради № 18/29-941/3 від 16.04.2018 року, позивачу ОСОБА_3 містобудівні умови та обмеження не видавались.

При цьому, 20.11.2017 року ДАБК Трускавецької міської ради зареєструвала відмову в реєстрації поданої декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Стверджує, що зазначені обставини порушують інтереси територіальної громади, оскільки незаконні та безпідставні дії із землею можуть завдати матеріальної шкоди територіальній громаді.

Просить скасувати рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 листопада 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Стягнути сплачений судовий збір з ОСОБА_3

В судовому засіданні прокурор Панькевич Р.В. апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник відповідача Трускавецької міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Позивач ОСОБА_3 викликалася в судове засідання та не з»явилася, повідомлення про вручення судової повістки повернулися в суд за закінченням терміну зберігання (а.с. 159).

Згідно із ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи,які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяву про зміну свого місця проживання позивач не подавала, протягом строку зберігання поштового відправлення не з»явлася за отриманням поштового відправлення, кореспонденція повернута на адресу суду.

В свою чергу, повідомлення про час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному сайті Львівського апеляційного суду у списку справ призначених до розгляду на 09 квітня 2019 року.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що позивач зверталася до компетентного органу із питанням узаконення самочинного будівництва, однак їй було відмовлено у вирішенні даного питання, при цьому забудова земельної ділянки на вул. Мазепи здійснена в межах її цільового призначення відповідно до законодавства.

Зважаючи на те, що самочинне будівництво спірного нерухомого майна здійснено без порушення будівельних і технічних норм, а також те, що не здобуто доказів того, що таке будівництво суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб та що таким будівництвом порушені санітарно-технічні вимоги чи правила експлуатації, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач ОСОБА_3 свої доводи зводила до того, що за власні кошти на орендованій земельній ділянці збудувала нежитлову будівлю площею 43,2 кв.м., при цьому забудова земельної ділянки здійснена в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, незважаючи на самовільний характер такої забудови, просила визнати за нею право власності.

У запереченні проти цивільного позову Трускавецька міська рада зазначила, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено, при цьому, позивач не подала доказів, які б підтверджували те, що до початку проведення робіт, остання розробила робочу документацію проекту та отримала відповідний дозвіл в органі Держархбудконтролю, документи, які б пдтверджували, що самочинно збудоване нерухоме майно прийнято в експлуатацію. Крім цього, відсутні докази про те, що саме Трускавецька міська рада оспорює або не визнає право позивача на самочинне майно.

Судом встановлено, що 05.07.2010 року між позивачем ОСОБА_3 та Трускавецькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,054 га терміном на три роки. Цільове призначення земельної ділянки несільського господарського призначення - для іншої комерційної діяльності (влаштування автозупинки з торговим кіоском). Договір оренди зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок за №54 (а.с. 8-10).

Згідно Акту прийому-передачі від 05.07.2010 року орендодавець передав, а орендар позивач ОСОБА_3 прийняла у строкове платне володіння і користування земельну ділянку несільського господарського призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0054 га. (а.с. 11).

В матеріалах справи наявний розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена станом на 2010 рік (а.с. 12).

Згідно із Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, право оренди на земельну ділянку ОСОБА_3 зареєстровано за №4656286. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, площа 0,0054 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (а.с. 15).

05 лютого 2014 року на підставі рішення Трускавецької міської ради №558 від 15.08.2013 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» було укладено додаткову угоду №98, якою поновлено термін дії договору оренди до 05.07.2017 року.

Згідно додаткової угоди про внесення змін до Договору оренди землі від 05.07.2010 року, укладеної 10.11.2017 року між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_3, договір оренди земельної ділянки поновлено на 3 роки.

В свою чергу, у п. 19 договору оренди землі зазначено про можливість проведення будівництва (реконструкції) нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, виключно при отриманні дозволу відповідних інстанцій.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 за власні кошти на орендованій земельній ділянці самовільно збудовала нежитлову будівлю площею 43,2 кв.м. Згідно технічного паспорта рік побудови 2015. Фундаменти монолітні стрічкові. Водопровід, каналізація, газопровід відсутні. Опалення електричне. Площа забудови - 48,3 кв.м. (а.с. 16-19).

Також, позивач ОСОБА_3 облаштувала поруч з нежитловою будівлею автозупинку для потреб мешканців міста з легких металевих конструкцій на вільній від забудови земельній ділянці.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Разом з тим, під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. ст. 35 - 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під належним дозволом слід розуміти передбачений дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкта і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження, розробленого експертом (інженером) з технічного обстеження ОСОБА_6 (кваліфікаційний сертифікат НОМЕР_2) встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, відповідність нежитлової будівлі архітектурно-будівельним, протипожежним і санітарним нормативним вимогам. Об'єкт будівництва є ІІ категорії складності. У Звіті експерт зазначив, що нежитлова будівля на АДРЕСА_1 є готовою до надійної та безпечної експлуатації (а.с. 20-24).

Як роз»яснено у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року (в редакції постанови КМУ № 750 від 08.09.2015 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до I-III категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації

Позивач не надала суду доказів про те, що зверталася до органу державного архітектурно-будівельного контролю з повідомленням про початок виконання будівельних робіт.

При цьому, позивач зверталась до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Трускавецької міської ради Львівської області з декларацією про готовність до експлуатації об'єкта будівництва, однак відділом державного архітектурно-будівельного контролю Трускавецької міської ради Львівської області зареєстровано відмову реєстрації декларації про готовність до експлуатації вищевказаного об'єкта будівництва, підтвердженням чого є лист відділу державного архітектурно-будівельного контролю Трускавецької міської ради Львівської області № 67 від 20.11.2017 року (а.с. 110, 111).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновокм місцевого суду про те, що позивач зверталася до компетентного органу із питанням узаконення самочинного будівництва, однак їй було відмовлено у вирішенні даного питання, при цьому, дії відповідного органу з підстав відмови в прийнятті в експлуатацію такого об»єкта, у порядку адміністративного судочинства не оскаржувала.

Згідно листа Трускавецької міської ради від 16.04.2018 року № 18/29-941/3 містобудівні умови та обмеження ОСОБА_7 на забудову земельну ділянки площею 0,0054 га. на АДРЕСА_1, не видавались, поштова адреса не присвоювалась (а.с. 113).

Оскільки місцевий суд зазначених положень не врахував, судове рішення у справі, яка переглядається, не можна визнати законним, тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та є підставними, оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні такої вимоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Трускавецької міської ради- задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 листопада 2017 рокускасувати.

Ухвали в справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Прокуратури Львівської областісудовий збір в сумі 5229 (п»ять тисяч двісті двадцять дев»ять) грн. 06 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк