Єдиний унікальний номер 235/3965/18 Номер провадження 22-ц/804/775/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року у цивільній справі № 235/3965/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, (суддя першої інстанції Назаренко Ганна Володимирівна), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 11.08.2016 року вона була прийнята на посаду начальника сектору договірно-правової роботи юридичного відділу Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за переводом з Державного підприємства «Донецька залізниця», у якому працювала з 29.04.1999 року. Звільнена з роботи 20.04.2017 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (наказ № 188/ДН-ос від 20.04.2017 року).

На момент звільнення з підприємства з нею не був проведений остаточний розрахунок належних їй до виплати сум, що є порушенням ст. 116 КЗпП України. Інформації щодо належних їй до виплати сум на день звільнення вона не отримала.

В серпні 2018 року позивач звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з уточненою позовною заявою, відповідно до якої просила суд стягнути з відповідача на її користь: суму заборгованості із заробітної плати у розмірі 23212,76 грн., у т.ч. - 13257,08 грн. - сума заборгованості із заробітної плати, 9955,68 грн. - сума компенсації за невикористану відпустку за 28 днів; суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку (з урахуванням належних утримань) у розмірі 66200,79 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 102,89 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по квітень 2017 року в сумі 11056,72 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 102,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9228,80 грн., а всього 22121,14 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 28 січня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що ПАТ «Укрзалізниця», як нова юридична особа утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Статут ПАТ «Укрзалізниця» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735.

Відповідно до зазначеної постанови, ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств, зокрема, є і Державне підприємство «Донецька залізниця».

На даний момент ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови КМУ № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Між Державним підприємством «Донецька залізниця» та ПАТ «Укрзалізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Укрзалізниця» всіх прав, активів, зобов'язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Укрзалізниця»

Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів їх проведення» Донецьку та Луганську області з 07.04.2014 року визначено районами проведення антитерористичної операції.

У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця», у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Іловайськ. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог неправильно застосував норми матеріального права, а саме не взяв до уваги положення Науково-Правового висновку ТПП України, яким визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Відповідач просить апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2018 року по справі № 235/3965/18 в частині стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по квітень 2017 року в сумі 11056,72 грн., компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 102,89 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 9228,80 грн., а всього 22121,14 грн., та ухвалити у відповідній частині нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було залишено без руху у зв'язку з неправильним найменуванням відповідача і відсутністю довіреності на представника відповідача.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 07 березня 2019 року.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідачем отримана (том 2, а.с. 49,53).

Також із вказаним рішенням суду не погодилася позивач - ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 28 січня 2019 року.

Позивач вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступних підстав.

Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23.02.2012 р. № 4442-VІ «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Укрзалізниця».

Вважає, що ПАТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем та у повному обсязі несе обов'язок оплати праці перед позивачем.

Обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Посилання втрати контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу та інших первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Позивач просить апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2018 року по справі № 235/3965/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині відмови у стягненні суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку у розмірі 66200,79 грн. та прийняти нове рішення по справі. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку у розмірі 66200,79 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 18 березня 2019 року.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги позивача відповідачем отримана (том 2, а.с. 54). Відзив на апеляційну скаргу позивача від відповідача надійшов (том № 2, а.с. 70-72).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність (том № 2, а.с. 64).

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 85).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 20 квітня 2017 року, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпПУ передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі за період березень-квітень 2017 року в сумі 11056,72 грн., який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1, суд першої інстанції не врахував, що згідно із наданими позивачем розрахунками заробітної плати за березень 2017 року позивачці було нараховано 5466,82 грн., сума до виплати - 4347,12 грн. (том № 1, а.с. 25), за квітень 2017 року позивачу нараховано 11204,91 грн., сума до виплати - 8909,96 грн. (том № 1, а.с. 24), включаючи і компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 7937,72 грн. з утриманням податків і інших обов'язкових платежів. Із матеріалів справи вбачається, що за березень 2017 року позивачці було виплачено 2200,36 грн. (том № 1, а.с. 162-163).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за період березень-квітень 2017 року в розмірі 11056,72 грн., а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 102,89 грн., а всього 11159,61 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції двічі стягнув з відповідача компенсацію за невикористану відпустку і тому рішення в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 9228 грн. 80 коп. підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ "Українська залізниця" не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, в тому числі Державного підприємства "Донецька залізниця", спростовуються матеріалами справи.

На підставі Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, у трудовій книжці позивача здійснено запис про прийняття на посаду начальника сектору договірно-правової роботи юридичного відділу Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за переводом з Державного підприємства «Донецька залізниця, у якому працювала з 29.04.1999 року (запис здійснено на підставі наказу ПАТ "Укрзалізниця" від 08.08.2016 року № 297/ДН-лс, тобто відповідача у справі (том № 1, а.с. 79).

Запис у трудовій книжці про звільнення позивачки за угодою сторін 20.04.2017 року посвідчено печаткою структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», тобто структурного підрозділу відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 має виключно інформаційний характер та не є належним доказом, який би свідчив, що порушення регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» законодавства про працю відбулось під впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), є безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як вбачається із частини 1 статті 14-1 вказаного вище Закону, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення тощо.

У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих на непідконтрольній українській владі території, у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Науково-правовий висновок не є сертифікатом, проте він підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід відмовити.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року підлягає зміні в частині стягнення заборгованості по заробітній платі і судового збору.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 111 грн. 63 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року змінити в частині стягнення заборгованості по заробітній платі і судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», (03680, м. Київ, Печерський район, вулиця Тверська, 5) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 заборгованість по заробітній платі за період березень-квітень 2017 року в сумі 11056 грн. 72 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 102,89 грн., а всього 11159 (одинадцять тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 61 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», на користь держави судовий збір в сумі 111 (сто одинадцять) грн. 63 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 17 квітня 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна