Єдиний унікальний номер 266/6917/18
Номер провадження 22-ц/804/886/19
Головуючий в 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Мироненко І.П, Принцевської В.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

в с т а н о в и в :

27 листопада 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання, як непрацездатну матір. Позов мотивовано тим, що вона є пенсіонером за віком, самотньою літньою жінкою, єдиним її доходом є пенсія, інших джерел доходу в неї не має. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання, оскільки становить 1984,34грн. Крім цього, вона є хворою людиною, перенесла інсульт та потребує постійного лікування, на що витрачається чимало коштів. ЇЇ чоловік помер 30.12.1992р. В неї є ще двоє синів, які їй допомагають. За таких складних життєвих обставин, позивач вимушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача ОСОБА_3, який доводиться їй сином, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його доходу.

Відповідач скористався своїм правом на відзив в якому зазначив, що окрім нього позивач має ще двох повнолітніх синів, проте позов заявлено тільки до нього. Позивач обізнана, що він має на утриманні неповнолітніх дітей від першого та другого шлюбу. На доньку від першого шлюбу він сплачує аліменти. Крім того його дружина має дитину від першого шлюбу, яка проживає разом з ними. Просив врахувати вказані обставини та в задоволенні позову відмовити.

15 січня 2019 року рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь його матері ОСОБА_4, аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини зі всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 27.11.2018 року до зміни матеріального стану сторін. Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, та стягуючи з відповідача 1/8 частину з усіх видів його доходу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є непрацездатною особою, яка потребує утримання та догляду, відповідач є її сином, він працює, отримує заробітну плату, а тому повинен виконувати свій конституційний обов'язок по утриманню матері. Відповідач не надав доказів, і судом не було встановлено підстав для звільнення його від обов'язку утримувати матір.

З вказаним рішенням суду не погодився представник відповідача ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове з урахуванням обставин викладених в апеляційній скарзі. Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановленні рішення суд не врахував наявність на утриманні відповідача дітей, доньку від першого шлюбу на утримання якої він сплачує аліменти та доньку від другого шлюбу, крім того дитину дружини від першого шлюбу. В оскаржуваному рішенні зазначено, що у позивача є ще двоє повнолітніх, працездатних синів, однак вони у якості співвідповідачів не залучені, допомога яка ними надається не врахована.

У судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 не з'явилися, про час дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала заяву в якій просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, справу розглянути у її відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вірно встановив обставини, що згідно свідоцтва про встановлення батьківства НОМЕР_3 від 11.12.1981 року, виданого відділом РАЦС Іллічівського райвиконкому м. Жданова, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином позивача ОСОБА_4 (а.с. 3).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки, виданої Маріупольським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України Донецької області від 07.11.2018р. позивач є пенсіонером, яка отримує пенсію за віком у розмірі 1984,34грн. щомісячно (а.с. 8).

Згідно з довідкою, виданою ПП «Консоль» № 1/1110-2017 від 11.10.2017р. відповідач за період з квітня по вересень 2017р. отримав заробітну плату у сумі 39820,00грн, з яких здійснено відрахування податку з доходу фізичної особи 7167,60грн. (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження.

Позивач, крім сина - відповідача ОСОБА_3, має двох інших синів, які за її словами, надають допомогу в добровільному порядку.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що обставини, які мають значення для справи, судом першої інстанції встановлено не повно, а як наслідок висновки зроблені невідповідні.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206).

В статті 202 Сімейного кодексу України визначено обов'язкові умови та підстави покладання на дітей обов'язку утримувати своїх батьків, а саме: діти є повнолітніми; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я та потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх дітей.

Моментом виникнення обов'язку дітей утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якого обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані ст. 202 СК України, можна прийти висновку, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, держаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов'язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» (на момент розгляду справи) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2018 року - 1921 гривні.

Тобто, ОСОБА_4 на момент розгляду справи отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наявність у позивача прожиткового мінімуму не може заперечувати факт потреби в матеріальній допомозі. Проте розмір допомоги повинен визначатися з урахуванням не тільки потреб непрацездатної особи, а і можливостей платника.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримує заробітну плату середньомісячний розмір якої дорівнює 6636,67грн. Із вказаної заробітної плати відраховуються аліменти в сумі 1659,17грн. на утримання дитини від першого шлюбу, а оскільки відповідач має дитину від другого шлюбу, він повинен витрачати і на її утримання 1659,17грн., оскільки діти повинні бути забезпечені в рівній мірі. Крім того із заробітної плати здійснюються відрахування податку з доходу фізичної особи в сумі 1194,60грн. (а.с.4) З наведеного вбачається, що відповідач в своєму розпорядженні має дохід в сумі 2123,73грн. Оскільки матеріальний стан платника не повинен бути гіршим від матеріального стану стягувача, позивач має право на отримання 3/100 частини доходу відповідача, що дорівнює 199 грн.

Визначаючи розмір частки з усіх видів доходу відповідача, суду першої інстанції необхідно було враховувати матеріальний стан відповідача та обставину, що позивач має двох синів, які за її твердженням в добровільному порядку надають їй допомогу.

З наведеного вбачається, що визначений судом першої інстанції розмір стягнень не відповідає положенням Закону, а як наслідок є його порушенням.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вище зазначене оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення з усіх видів його доходу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

В іншій частині рішення не оскаржується, а тому не ревізується.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 січня 2019 року - змінити в частині розміру стягнутих аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь його матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на її утримання в розмірі 3/100 частини зі всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 27.11.2018 року до зміни матеріального стану сторін.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: І.П. Мироненко

В.П. Принцевська