ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/388/19 Справа № 177/2087/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року, яке постановлено суддею Коваль Н.В. у місті Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що з 14 лютого 1982 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 16 січня 2014 року розірвано. 17 лютого 1983 року між відповідачем і його матір'ю ОСОБА_4 було укладено договір дарування будинку АДРЕСА_1, який 08 серпня 1988 року перенумеровано на НОМЕР_1. Починаючи з 1986 року по 2012 рік сторони за спільні кошти здійснювали будівництво господарчих будівель і побудов, домоволодіння було значно поліпшено і розбудовано, що суттєво збільшило його вартість. Житловий будинок істотно збільшився, у зв'язку із чим виник спір про майнові права на збудований та реконструйований об'єкт. Відповідач не визнає її майнові права на частину домоволодіння та господарчих побудов, які вони власноручно будували, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Тому, ОСОБА_1 просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно, а саме: реконструйований житловий будинок «А-1» з сінами «а», ґанком «а-1» та козирком «а-2», погріб «Б», гараж «Д», сарай «Е», сарай «Ж», навіс «з», вбиральня «И», літній душ «К», огорожа №і, ворота №2, хвіртка №3, водоколонка «І», басейн «II», водоколонка «III», погріб для зберігання кормів, площа забудови - 4,37 м2, коптильня, площа забудови - 1,0 м2., металеві каркаси та арки для виноградників що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного нерухомого майна, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з 1078,00 грн. за сплату судового збору за майнову вимогу та 551,20 грн. судового збору за не майнову вимогу та 2300 грн. за проведення експертної оцінки.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення її позовних вимог.

Зокрема, позивач вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що об'єкт будівництва, спірне домоволодіння, може бути предметом поділу з огляду на ступінь його готовності. Судом не враховано, що спільний об'єкт будівництва перебудований за час шлюбу, експлуатується за функціональним призначенням, право власності на реконструкцію не може бути оформлено за відсутності згоди відповідача, тому вважає, що має право на визначення її частки у спільному майні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_5, які, кожна окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1982 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року шлюб розірвано (а.с.11-12).

17 лютого 1983 року між відповідачем ОСОБА_2 та його матір'ю ОСОБА_4 було укладено договір дарування будинку АДРЕСА_1, згідно договору дарування від 17.02.1983 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лозуватської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 30 (а.с.10).

На час укладання договору дарування будинок (А-1) складався із кухні (1-1), площею 9,5 кв.м., житлової кімнати (1-2) -17,4 кв.м., сенів (І) - 28.6 кв.м,, сараю (2-1)- 9,6 кв.м., про що свідчить експлікація до плану будинку (а.с. 22).

Відповідно висновку експертного оціночно-будівельного дослідження 43/16 від 31 серпня 2016 року, складеного судовим експертом Іваненко А.О., фактично встановлено, що на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 складається, з житлового будинку (А-1) з сінами «а», ґанком «а-1» та козирком «а-2», проведена реконструкція житлового будинку, за рахунок чого загальна площа збільшилася на 39,0 м. кв., який складається з площі забудови будинку - 57,7 м.кв., площі забудови сіней «а» - 34,0 м.кв., площі забудови ганку «а1» -1,1 м.кв., загальна площа - 65,1 м2. Також, виконано будівництво господарчих побудов: погрібу «Б», гаражу «Д», сараю «Е», сараю «Ж», навісу «з», вбиральні «И», літнього душу «К», огорожі №і, ворот №2, хвіртки №3, водоколонки «І», басейну «II», водоколонки «III», погрібу для зберігання кормів, площа забудови - 4,37 м2, коптильні, площа забудови - 1,0 м2., металевих каркасів та арки для виноградників (а.с. 41-57).

Згідно експертного оціночно-будівельного дослідження 43/16 від 31 серпня 2016 року, складеного судовим експертом Іваненко А.О., загальна вартість будинку станом на 31 серпня 2016 року складала 208234,00 грн. та залишкова вартість металоконструкцій 7 532, 00 грн. (а.с. 56).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 71 від 23.04.2015 року, складеного експертом Кучею Н.К., в процентному відношенні вартість реконструкцій та нового будівництва до вартості спірного домоволодіння, з урахуванням технічного стану домоволодіння на момент проведення експертизи складає 66% або 33/50 часток.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірне домоволодіння належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, а построєні господарські споруди в експлуатацію не введені та не мають реєстрації, відповідно до закону, позов задоволенню не підлягає.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Майном відповідно до статті 179 ЦК України та частини першої статті 190 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У частині тертій статті 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя спірного будинку з підстав того, що даний об'єкт нерухомості статусу житлового будинку ще не набув і не є об'єктом цивільного права, суд не звернув увагу, що позивач разом із позовними вимогами про визнання права власності та поділу житлового будинку, будівництво якого не завершено, просила визнати зазначене майно спільним сумісним майном подружжя.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя спірного будинку підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у Постанові Верховного Суду України № 6-47цс16 від 07 вересня 2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 71 від 23.04.2015 року, складеного експертом Кучею Н.К., в процентному відношенні вартість реконструкцій та нового будівництва до вартості спірного домоволодіння АДРЕСА_1, з урахуванням технічного стану домоволодіння на момент проведення експертизи за період з 17.02.1983 року по травень 2008 року складає 66% або 33/50 часток (а.с.25-36).

Висновком експертного оціночно-будівельного дослідження 43/16 від 31 серпня 2016 року, складеного судовим експертом Іваненко А.О., встановлено, що фактично на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 складається, з житлового будинку (А-1) з сінами «а», ґанком «а-1» та козирком «а-2», проведена реконструкція житлового будинку, за рахунок чого загальна площа збільшилася на 39,0 м. кв., який складається з площі забудови будинку - 57,7 м.кв., площі забудови сіней «а» - 34,0 м.кв., площі забудови ганку «а1» -1,1 м.кв., загальна площа - 65,1 м2, в тому числі житлова площа - 17,4 м.кв. Також, виконано будівництво господарчих побудов: погрібу «Б», гаражу «Д», сараю «Е», сараю «Ж», навісу «з», вбиральні «И», літнього душу «К», огорожі №і, ворот №2, хвіртки №3, водоколонки «І», басейну «II», водоколонки «III», погрібу для зберігання кормів, площа забудови - 4,37 м2, коптильні, площа забудови - 1,0 м2., металевих каркасів та арки для виноградників (а.с. 41-57).

Згідно експертного оціночно-будівельного дослідження 43/16 від 31 серпня 2016 року, складеного судовим експертом Іваненко А.О., загальна вартість будинку станом на 31 серпня 2016 року складає 208234 грн. та залишкова вартість металоконструкцій - 7 532, 00 грн. (а.с.56)

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши ті обставини, що спірний об'єкт незавершеного будівництва реконструйований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання 2/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін по справі.

На думку колегії суддів, об'єктом спільної сумісної власності сторін по справі має бути визнано 2/3 частини реконструйованого, не прийнятого в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки, за положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна, як об'єкта.

Визначаючи правовий режим спірного майна, як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року (справа № 6-1447цс17), Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (61-2080св18).

Таким чином, при вирішенні спору в частині визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя судом не враховано, що майно, що належало одному з подружжя в порядку статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 17 лютого 1983 року між відповідачем і його матір'ю ОСОБА_4 було укладено договір дарування будинку АДРЕСА_1, який 08 серпня 1988 року перенумеровано на НОМЕР_1.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 71 від 23.04.2015 року, складеного експертом Кучею Н.К., в процентному відношенні вартість реконструкцій та нового будівництва до вартості спірного домоволодіння АДРЕСА_1, з урахуванням технічного стану домоволодіння на момент проведення експертизи за період з 17.02.1983 року по травень 2008 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, складає 66% або 33/50 часток, вартість домоволодіння складає 213800 грн. а за рахунок проведеної реконструкції та будівництва господарських споруд, ринкова вартість домоволодіння збільшилась на суму 142243 грн. (а.с.25-36).

Отже, спільною сумісною власністю подружжя, в розумінні ст.62 СК України, є саме 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки майно, що належало одному з подружжя, не перетворюється у спільну сумісну власність, а в даному випадку в період шлюбу сторонами реконструйовано та збудовано заново 66% спірного домоволодіння.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, оскільки об'єкт незавершеного будівництва, в даному випадку реконструйоване, не прийняте в експлуатацію домоволодіння НОМЕР_1, що розташоване по АДРЕСА_1, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, без визнання на них права власності.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2/3 частин реконструйованого, не прийнятого в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку (А-1) з сінами «а», ґанком «а-1» та козирком «а-2», загальною площею 75,5 м2, житловою площею - 46,2 м2, погріб «Б»,гараж «Д», сарай «Е»,сарай «Ж», навіс «з», вбиральня «И» , літній душ «К», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3,водоколонка -«І», басейн -«ІІ», водоколонка - «ІІІ» та визнанню, що частки у спільній сумісній власності є рівними.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 2264,71 грн., пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції (а.с.1) та витрат пов'язаних з отриманням висновку експертного оціночно-будівельного дослідження (а.с.9).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2/3 частини реконструйованого, не прийнятого в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку (А-1) з сінами «а», ґанком «а-1» та козирком «а-2», загальною площею 75,5 м2, житловою площею - 46,2 м2, погріб «Б»,гараж «Д», сарай «Е»,сарай «Ж», навіс «з», вбиральня «И» , літній душ «К», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3,водоколонка -«І», басейн -«ІІ», водоколонка - «ІІІ», визнати що частки у спільній сумісній власності є рівними.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат по справі по сплаті судового збору в сумі 2264 (дві тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 71 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: