Справа№751/2507/19
Провадження №2/751/789/19
У Х В А Л А

15 квітня 2019 року м. Чернігів

Суддя Новозаводського районного суду м. Чернігова Маслюк Н. В.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський ДБК» про стягнення коштів,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський ДБК» про стягнення 17 734,95 грн штрафу за договором про наміри від 14.05.2018 року, а також понесені судові витрати.

Вивчивши дану позовну заяву та додані документи, приходжу до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху, а позивачу надати строк для виправлення недоліків з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, а саме 768 грн 40 коп.

Як вбачається у матеріалах справи відсутня квитанція про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Навпаки, позивач посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Між тим, ст.22 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Цим Законом встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст.1 ч.1 п.22 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

У зв'язку з цим, застосування Закону № 1023-XII до правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному Законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору. А у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Сформульована правова позиція узгоджується і з практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Як вбачається із змісту позову, правовідносини, які виникли між сторонами, не в повній мірі підпадають під дію Закону про захист прав споживачів послуг, а відтак вищевказаний позов підлягає оплаті судовим збором у встановленому законом розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищезазначене, позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків, а саме: здійснити оплату судового збору відповідно до ціни позову на день звернення до суду в розмірі 768,40 грн, відповідно до Закону України «Про судовий збір» за наступними реквізитами: на користь УК у м.Чернігові/Новозаводський р-н/22030101, , МФО 899998, банк отримувача Казначейство України, розрахунковий рахунок 5004, код бюджетної класифікації 22030101 (судовий збір ДСА), призначення платежу 02894496.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 185, 353 ЦПК України

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський ДБК» про стягнення коштів - залишити без руху.

Запропонувати позивачу в пятиденний строк, з дня вручення ухвали, усунути вказані в ній недоліки.

Розяснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у вказаний строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. В. Маслюк