ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 387/600/18

провадження № 22-ц/4809/272/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Кіселика С. А., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротех»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області (суддя Цоток В. В.) від 05 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

16 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агротех» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.

Позивач посилався на те, що на підставі державного акту на право власності на земелю серії НОМЕР_1, виданого 14 лютого 2002 року, йому належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 6,16 га, розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. 24 січня 2008 він уклав з ТОВ «Агротех» договір оренди його земельної ділянки строком на 5 років. Цей договір зареєстровано у Добровеличківському ДП КРФ ЦДЗК 01 червня 2009 року за № 41. У 2018 році, маючи намір самостійно обробляти власну земельну ділянку, він повідомив відповідача про небажання продовжувати договір оренди землі, але дізнався про існування додаткової угоди від 20 грудня 2010 року до зазначеного договору оренди земельної ділянки, яку зареєстровано у відділенні Держкомзему у Добровеличківському районі 03 березня 2012 року за № 00627. Проте таку угоду позивач не укладав, а тому просить суд визнати її недійсною.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував ухвалене ним рішення тим, що позивач довів наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України, для визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною. Проте позивач звернувся до суду 16 липня 2018 року з пропуском загальної позовної давності так, як про порушення свого права позивач дізнався або мав можливість дізнатися 02 червня 2014 року.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким не застосовувати позовну давність.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на його переконання рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з неправильністю встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильною оцінкою судом доказів. Матеріали справи не містять належних доказів щодо предмету доказування. Позивачем та його представником не надано суду будь-яких доказів, якими б підтверджувалися обставини, викладені у позовній заяві. Пояснення позивача про не підписання ним спірного договору не є доказом у справі. Суд незаконно позбавив представника відповідача можливості використання наданих йому законодавством прав.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги та висновків позивача. Зазначає, що суд правильно встановив обставини справи і вирішив спір відповідно до закону. Доводи позивача про те, що він дізнався про порушення свого права лише у 2018 році безпідставні. Орендні відносини між сторонами існуватимуть до 03 березня 2022 року, як це й передбачено укладеним між ними договором.

Позивач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 підтримав подану апеляційну скаргу.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_6 заперечила проти вимог апеляційної скарги, пославшись на правильність висновку про звернення позивача до суду з пропуском позовної давності.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Піщанобрідською сільською радою Добровеличківського районну Кіровоградської області 14 лютого 2002 року, є власником земельної ділянки площею 6,16 гектара, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а. с. 6).

24 січня 2008 року ОСОБА_4 та ТОВ «Агротех» уклали строком на п'ять років договрі оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Добровеличківському РВ КРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 червня 2009 року за № 41 (а. с.7 - 8).

20 грудня 2010 року ОСОБА_4 та ТОВ «Агротех» уклали додаткову угоду до договору оренди землі реєстраційний № 41, зареєстрованого 01 червня 2009 року, за умовами якої сторони продовжили терміну дії договору оренди земельної ділянки на 10 років з моменту підписання додаткової угоди. Крім того сторони встановили, що за орендна плата становитиме 4 % від нормативної грошової оцінки. Ця додаткова угода зареєстрована у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі 03 березня 2012 року за № 00627 (а. с.10).

З висновку судової почеркознавчої експертизи № 201 від 10 жовтня 2018 року, судом встановлено, що підпис розташований у розділі "орендодавець" додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2012 року укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Агротех» зареєстрованого у КРФ ДП «ЦДЗК» 03 березня 2012 року, яка укладена 20 грудня 2010 року у селі Піщаний Брід, Добровеличківського району Кіровоградської області, виконаний ймовірно не ОСОБА_4, а іншою особою, з наслідуванням підпису ОСОБА_4 (а. с. 85-92).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов.

Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції вважав доведеними підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним, але в задоволені позову відмовив, встановивши факт пропуску позивачем позовної давності.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

За приписами ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» (далі да текстом - Закон № 2480-VI) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (ч. 1 ст. 4 Закону № 2480-VI).

Статтею 14 Закону № 2480-VIвстановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За приписами ст. 30 Закону зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності договору, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Обґрунтовуючи свою вимогу про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною, позивач посилався на те, що він таку угоду з відповідачем не укладав, що підтверджується належністю підпису в тексті угод не йому, а іншій особі.

Цивільне судочинства ґрунтується на засадах, зокрема, змагальності сторін та диспозитивності (п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), які передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до п. 1.1. розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу від 26 грудня 2012 року № 1950/5), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Суд першої інстанції задовольнив обґрунтоване клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

З висновку судової почеркознавчої експертизи № 201 від 10 жовтня 2018 року, судом встановлено, що підпис розташований у розділі «орендодавець» додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2012 року укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Агротех» зареєстрованого у КРФ ДП «ЦДЗК» 03 березня 2012 року, яка укладена 20 грудня 2010 року у селі Піщаний Брід, Добровеличківського району Кіровоградської області, виконаний ймовірно не ОСОБА_4, а іншою особою, з наслідуванням підпису ОСОБА_4 (а. с. 85-92).

Вказаний висновок експерта не містить категоричної негативної відповіді на поставлене питання про виконавця підпису у графі «Орендодавець» оспорюваної позивачем додаткової угоди. При цьому в дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що виявлені при співставленні об'єкту дослідження з порівняльними зразками було встановлено істотні, стійкі відмінні ознаки, але у своїй сукупності вони достатні лише для ймовірного негативного висновку, що підпис виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою. Виявити сукупність ознак, необхідну для категоричного вирішення питання, не представляється можливим через простоту досліджуваного підпису. Також були встановлені деякі співпадаючі загальні та окремі ознаки, але вони несуттєві.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

В основу висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на укладення додаткової угоди до договору оренди землі суд першої інстанції поклав лише висновок експерта почеркознавця, який за своїм змістом не являється категоричним та містить елементи припущення. Отже достовірність такого доказу є сумнівною.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На наявність інших доказів, які могли б підтвердити факт належності підпису у додатковій угоді в графі «Орендодавець» не позивачу, а іншій особі, суд не вказав.

При цьому поза увагою суду лишилися надані відповідачем світлокопії відомостей про виплату відповідачем орендної плати в натуральній та грошовій формі за 2015 - 2017 року, в тому числі позивачу, які не спростовані останнім.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду не погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів, вважає її хибною та такою, що вплинула на правильність висновків суду.

Натомість доводи поданої позивачем апеляційної скарги про недоведеність ним пред'явленого позову є слушними та відповідають матеріалам справи.

Як вже зазначав суд, недоведеність фактів порушення прав позивача, якими він обґрунтовує свої вимоги, являється самостійною підставою для відмови в позові, а тому питання про перебіг позовної давності судом не обговорюється.

Отже вимога апеляційної скарги позивача про незастосування позовної давності до його вимог є обґрунтованою.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв'язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Про судові витрати

Враховуючи, щ суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, але при цьому відмовив в задоволенні позову, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір покладається на нього.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротех» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі недійсною відмовити у зв'язку з недоведеністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. А. Кіселик

С. І. Мурашко