КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/1213/18 Головуючий 1 інстанція - Лисюк О.Д.
Провадження № 22-ц/824/1824/2019 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Кулішенка Ю.М., суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І. розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство КБ « ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувало тим, що 11 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4. було укладено кредитний договір № б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 21 червня 2018 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 20285,56 грн., яка складається з: 9789,59 грн. - заборгованість за кредитом, 3064,70 - заборгованості по процентах за користування кредитом, 5989,10 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 942 грн. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20285,56 грн., а також судові витрати в сумі 1762 грн. 00 коп.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції щодо не укладення договору ґрунтується на припущеннях. На підтвердження своїх вимог позивачем надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості, копію анкети - заяви, витяг з тарифів обслуговування кредитних карток. Відсутність підпису ОСОБА_4 на умовах та правилах не свідчить про необізнаність його з умовами договору. позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєнатись до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та передбачений розмір відсотків за користування позикою та відповідальність за порушення зобов'язань. Суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та неустойкою. Зазначає, що відповідач не спростував розрахунок заборгованості

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення відповідає у повній мірі.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2012 року ОСОБА_4 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При цьому, бажаної суми кредитного ліміту у вказаній заяві не зазначено ( а.с.11 ).

У вказаній заяві ОСОБА_4, висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» позивач додав до позовної заяви.

З наданої позивачем копії анкети-заяви від 11 жовтня 2012 року (а.с. 11) про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не вбачається у якому розмірі було встановлено ОСОБА_4 кредитний ліміт на карті.

У наданій позивачем анкеті-заяві не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, а також умови надання кредиту. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 04 липня 20121 червня 2018 року не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок.

Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем. У позовній заяві позивач вказує, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є строк дії картки, але в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в яких вказаний цей строк.

Крім того, Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банку (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Згідно із ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивача, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів укладення договору банківських послуг від 11 жовтня 2012 року.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1-3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатковоподаними доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів дійшла висновку, що апелянт належним чином не обґрунтував неможливість подання додаткових доказів у встановлений законом строк під час розгляду справи в суді першої інстанції, тому, докази, які додані до апеляційної скарги, не є належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог.

Посилання, на те, що відповідач не довів відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, не заслуговують на увагу, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов'язком позивача.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: