РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/4154/17

Провадження № 22-ц/4815/403/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

учасники справи:

позивач ПАТ КБ "ПриватБанк",

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року (ухвалене у складі судді Остапчук Л.В.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

27 вересня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14.02.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 9600 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з порушенням ОСОБА_4 своїх кредитних зобовязань утворилася заборгованість у розмірі 75165,24 грн, яка складається з 8487,58 грн тіло кредиту, 59522,17 грн відсотки за користування кредитом, 3100 грн пеня та комісія, 500 грн штраф (фіксована частина), 3555,49 грн штраф (процентна складова).

Просили суд стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 75165,24 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року задоволено частково позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за отриманий кредит.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договорі № б/н від 14 лютого 2012 року, станом на 14 вересня 2017 року, в сумі 68009 грн 75 коп., що складається з тіла кредиту 8487 грн 58 коп і відсотків за користування кредитом 59522 грн 17 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, виникла кредитним заборгованість, яка підлягає до стягнення з останнього. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, враховуючи майновий та сімейний стан здоров'я відповідача, неустойка (пеня та штраф) до стягнення не підлягає.

06 грудня 2018 року представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, у якій він, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, у тому числі у зв'язку зі спливом строків позовної давності

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем нараховано подвійні відсотки: а саме відсоткова ставка по поточній заборгованості та відсоткова ставка за прострочення заборгованості.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 26.02.2014 року усю наявну заборгованість банком було віднесено до категорії простроченої заборгованості. Однак банк, у своєму розрахунку фактично здійснив подвійне нарахування відсотків за кредитом спочатку застосував відсоткову ставку для усього тіла кредиту як до поточної заборгованості та одночасно нарахував ще раз відсотки по такому тілу як по простроченій заборгованості.

Фактично, потворне нарахування відсотків є застосуванням пені за невчасний розрахунок, які позивач безпідставно перейменував у відсотки за простроченою заборгованістю.

Останній платіж по кредиту відповідачем було здійснено 29.12.2014 року, а тому саме з цього дня слід обраховувати строк позовної давності.

Оскільки банк звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення штрафу та пені 19.09.2017 року, строки позовної давності до цих позовних вимоги пропущені.

У резолютивній частині рішення суду зазначено про задоволення позову у повному обсязі, хоча позов судом задоволено частково, відмовивши у стягненні неустойки.

12 березня 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" подано відзив на апеляційну скаргу, до якого додано новий розрахунок заборгованості, з врахуванням визнання стороною відсоткових ставок за стандартною методикою розрахунку факт/365, у якому розмір відсотків зменшено з 59522,17 грн до 9407,90 грн.

Просив про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

22 березня 2019 року представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що новий розрахунок банку підтверджує незаконність стягнення судом 68009,75 грн відсотків та узгоджується з розрахунком відповідача від 03.12.2018 року.

Просить про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 лютого 2012 року ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 5а).

Особистим підписом ОСОБА_4 підтвердив, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 5а зворот).

Приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг надало йому право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору.

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк", в рамках укладеного між сторонами договору надання банківських послуг від 14.02.2012 року ОСОБА_4 отримав картки № 890403, № 059504, № 226485, № 867891, № 943488, № 350688 та № 386378, остання з яких мала термін дії до останнього дня 11.2017 року (а.с. 99, 100).

З поданих АТ КБ "ПриватБанк" виписок по особовому рахунку боржника, які відповідно до положень статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та підтверджують здійснення сторонами операції за кредитом, вбачається що ОСОБА_4 отримував кредитні кошти та здійснював погашення заборгованості (а.с. 92-97).

Вказане підтверджує виникнення договірних правовідносин між сторонами з приводу отримання ОСОБА_4 у АТ КБ "ПриватБанк" кредиту.

У зв'язку з порушенням боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка за розрахунком банку, що доданий до позовної заяви, станом на 14.09.2017 року становить 75165,24 грн, та складається з: 8487,58 грн тіло кредиту; 59522,17 грн заборгованість за відсотками; 3100 грн пеня та комісія; 4055,49 грн штраф.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

У відповідності до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

12 березня 2019 року представником АТ КБ "ПриватБанк" подано до суду апеляційної інстанції уточнений розрахунок заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, станом на 14.09.2017 року, з урахуванням визнання стороною відсоткових ставок за стандартною методикою розрахунку факт/365, у якому розмір відсотків зменшено з 59522,17 грн до 9407,90 грн (а.с. 152-155).

Вказаний розрахунок кредитної заборгованості відповідає Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли на дату укладення договору, вимогам чинного законодавства щодо кредитних правовідносин та не спростований відповідачем.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за відсотками у розмірі 59522,17 грн, а також в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням нового про стягнення з останнього такої заборгованості у розмірі 9407,90 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонами у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за певних умов.

Виходячи зі змісту даної правової норми, умовами для зменшення розміру неустойки є значне перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Оскільки, розмір неустойки (7155,49 грн - штраф, пеня та комісія), яку просив стягнути позивач неспівмірний із розміром заборгованості (8487,58 грн тіло кредиту), а також наявні інші обставин, які мають істотне значення, то місцевим судом правомірно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Таким чином, до стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2012 року у розмірі 17895,48 грн, що складається з: 8487,58 грн заборгованість за кредитом, 9407,90 грн заборгованість за відсотками.

Доводи апеляційної скарги про сплив строку позовної давності у спорі спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку (пеня за несвоєчасне погашення кредиту), то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

За вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Вищезазначене відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові ОСОБА_6 від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається із матеріалів справи строк дії перевипущеної кредитної № 386378 становить до останнього дня 11.2017 року, що підтверджується наявною у справі довідкою АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 99).

Оскільки строк кредитування встановлено у договорі до 11.2017 року, а з позовом про стягнення заборгованості, яка наявна станом на 14.09.2017 року, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося 27 вересня 2017 року, строк позовної давності у спорі не пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги, було заявлено позивачем на суму 75165,24 грн, а задоволено на суму 17895,48 грн, тому підлягає до стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 380,8 грн, та до стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_4 підлягає судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1828,8 грн.

Ураховуючи те, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення, в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 59522,17 грн та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення таких позовних вимог.

На підставі ст.ст. 526, 530, ч. 3 ст. 551, 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1048, ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року, в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за відсотками у розмірі 59522,17 грн та у частині розподілу судових витрат скасувати.

Позовні вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 14.02.2012 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за відсотками за кредитним договором № б/н від 14.02.2012 року у розмірі 9407 (дев'ять тисяч чотириста сім) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 380 грн 80 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1828 (одна тисяча вісімсот двадцять вісім) грн 80 коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

ОСОБА_7 ОСОБА_1

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_3