Дата документу 09.04.2019 Справа № 310/8585/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/8585/18Головуючий у 1-й інстанції Стручкова Л.І. Повний текст рішення складено 26.12.2018 року.
Пр. № 22-ц/807/1284/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 07.10.2017 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Фактично шлюбні відносини між ними припинено 01.03.2018 року, з цього часу спільно не проживають та не спілкуються. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою. ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин добровільно матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_3 не надає. Остання на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в зв'язку з чим не може працювати, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, інших неповнолітніх дітей, окрім спільного сина, та непрацездатних осіб на утриманні не має. Тому ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_2 може надавати їй матеріальну допомогу.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 20) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року (а.с. 70-72) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, (АДРЕСА_2), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, (АДРЕСА_3), аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, починаючи стягнення з 10.10.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, (АДРЕСА_2), судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду про стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 81-85) просив рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 89).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 90), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 98).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 у цій справі (а.с. 100-108).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала, зокрема в частині відмови у задоволенні її позовних вимог у цій справі.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі фактично лише в частині задоволення позовних вимог позивача.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 77, 79, 80, 84 СК України, ст. ст. 4, 7, 10, 13, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони 07.10.2017 року зареєстрували шлюб (свідоцтво про шлюб, копія а.с. 8).

Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с. 9).

Шлюбні стосунки між сторонами припинені, на теперішній час вони проживають окремо. Дитина проживає із матір'ю (а.с. 12).

Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 23.10.2018 року видано судовий наказ №310/8584/18, який набрав чинності 23.10.2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.10.2018 року (а.с. 38).

Відповідно до довідки №377/04 від 19.11.2018 року, виданої ТОВ «Українсько-Британське спільне підприємство АЗМОЛ-Брітіш Петрокемікалс», ОСОБА_2 з 03.04.2017 року працює на вказаному підприємстві та займає посаду підсобний робітник, дохід за період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року склав 22228,62 грн., сума до виплат 18052,60 грн.

Відповідно до ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Ч. 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя.

Згідно з ст. 84 ч.2 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 79 СК України аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу на її утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову позивачем до суду у цій справі - 10.10.2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він вважає єдино вірною у цій справі.

Не є виходом за межі позовних вимог позивача у цій справі задоволення позову позивача у цій справі частково при вищевикладених обставинах, спосіб захисту прав позивача у цій справі, застосований судом першої інстанції, відповідає вимогам ст. 5 ЦПК України, є ефективним.

Так, в силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

У цій справі порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Крім того, будь-які описки в рішенні суду не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі, а можуть бути виправлені у подальшому за заявою учасників справи або за ініціативою суду в порядку ст. 270 ЦПК України.

Крім того, при виконанні рішення суду виконавець все одно керується Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного із подружжя…, затвердженого постановою КМУ № 146 від 26 лютого 1993 року.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також

Так, безпідставними взагалі є вимоги відповідача ОСОБА_2 в резолютивній частині його апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції у цій справі з направленням справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Оскільки, відповідач у своїй апеляційній скарзі у цій справі взагалі не наводить доводів в обґрунтування останніх.

При цьому встановлено, що за загальним правилом (ст. 27 ч. 1 ЦПК України) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 (довідка а.с. 18).

Крім того, в відповідно до ст. 28 ч. 1 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача) позови про стягнення аліментів…можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що місцем реєстрації позивача у цій справі є м. Бердянськ (довідка про реєстрацію а.с. 11), а тому дана справа підсудна Бердянському міськрайонному суду Запорізької області.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі, зокрема в частині задоволення останнього та того, що він не може надавати матеріальну допомогу позивачу на її утримання у вигляді 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, починаючи стягнення з 10.10.2018 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача ґрунтуються лише на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач є працездатною особою, працює офіційно, отримує дохід (а.с. 45), який з жовтня 2018 року становить 4203,00 грн., інших утриманців, крім дитини сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на якого вже платить аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частини від свого заробітку щомісяця, що дорівнювало у жовтні 2018 року 819,59 грн. (а.с. 45), не має, а тому може надавати ще на позивача допомогу у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), яка дорівнювала у жовтні 2018 року 700,50 грн. (розрахунок: 4203,00 грн. /6), що разом буде складало у жовтні 2018 року 1520,09 грн., відповідачу залишається 2682,91 грн., що у жовтні 2018 року перевищувало прожитковий мінімум для працездатних осіб 1841,00 грн. (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2018 рік»).

При цьому, розмір мінімальної заробітної плати щороку лише підвищується в силу вимог чинного законодавства. Так, на час апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2019 року вже становить 4173,00 грн., а прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1921,00 грн. (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Тому, визначений судом першої інстанції у цій справі розмір аліментів відповідає інтересам позивача та дитини і не порушує прав відповідача у цій справі.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При цьому, судом першої інстанції було враховано, що позивач отримує на дитину від держави також одноразову дорогу при народженні дитини 860,00 грн. щомісяця, яка використовується позивачем за цільовим призначенням - на дитину.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору на загальну суму 1057,20 грн. (а.с. 80), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз'яснити відповідачу, що питання батьківства відповідача відносно дитини чи участі у виховання дитини відповідача, як батька, побачень останнього із дитиною не є предметом спору у цій справі та не можуть бути підставою для відмови позивачу у задоволенні її позову у цій справі про стягнення аліментів, але можуть вирішуватись ОСОБА_2 у подальшому окремо від цієї справи у позасудовому чи у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 09.04.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.