ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2762/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/218/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука, Р.С., Купельського А.В.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

представника ДВС - Пікало І.Л.,

представника боржника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/2762/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року (суддя Стефанишин С.Л.) про задоволення подання Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності у справі за позовом приватного підприємства «Банкір» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2017 року старший державний виконавець Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - Хмельницьке РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області) звернувся до суду з поданням про визначення частки боржника ОСОБА_8 у спільному майні подружжя.

Подання мотивовано тим, що в провадженні Хмельницького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 686/2762/15-ц Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь приватного підприємства «Банкір» заборгованості в сумі 562154грн.15коп., що еквівалентно 23980 доларів США. За боржником не зареєстровано будь-яке майно, відсутні доходи, за рахунок яких можливо було б виконання рішення суду. Водночас він перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 з 1997 року і на її ім'я оформлено земельні ділянки. Будучи набутими у шлюбі, вони належать подружжю на праві спільної сумісної власності, тому з метою звернення стягнення на частину цього майна, державний виконавець просить визначити частку боржника у ньому.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року подання старшого державного виконавця Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області задоволено.

Визначено 1/2 частку ОСОБА_8 у спільній сумісній власності у майні: земельна ділянка площею 0,1082 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,0117га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 0,1088га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_2 земельна ділянка площею 0,011 га, кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_2 яке зареєстроване на ім'я ОСОБА_7.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає вказану ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні подання. На її думку, спірні ділянки не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона набула земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0227 га у власність безоплатно, шляхом приватизації на підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради №150 від 04.03.2009 року. В подальшому, з метою дарування їх дітям, поділила кожну з них і таким чином були сформовані спірні земельні ділянки. На них відсутні жодні будівлі чи споруди, а тому не можна стверджувати, що вони призначені для обслуговування спільної власності сторін в порядку ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Також, суд не врахував наявність ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.07.2016 року у справі №686/2762/15-ц, якою відхилено подання ДВС про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності, в тому числі у спірних земельних ділянках за відсутності доказів того, що вони є спільною сумісною власністю.

Представник апелянта ОСОБА_7 - ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області - Пікало І.Л., заперечуючи проти задоволення подання, зазначила, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні. Посилається на те, що спірні земельні ділянки були придбані у період шлюбу та оформлені на ім'я ОСОБА_7, а тому належать на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_7.

Представник боржника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Хмельницького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, суд першої інстанції виходив із того, що спірні земельні ділянки належать подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак, боржнику належить на праві власності 1/2 частка земельних ділянок.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що у Хмельницькому РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 686/2762/15-ц Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ПП «Банкір» заборгованості в сумі 562154грн.15коп., що еквівалентно 23980 доларів США.

ОСОБА_8 з 27 лютого 1997 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_7

На підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 березня 2009 року № 150 ОСОБА_7 отримала у власність безоплатно внаслідок приватизації земельні ділянки площею 0,25га та 0,0227га, що розташовані по АДРЕСА_3, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки від 02 липня 2009 року.

За заявою власника на підставі відповідної технічної документації із землеустрою земельна ділянка площею 0,25га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_6, по АДРЕСА_3 (державний акт від 02 липня 2009 року НОМЕР_9) була поділена на три земельні ділянки: ділянку площею 0,1082га, кадастровий номер НОМЕР_3, ділянку площею 0,1088га, кадастровий номер НОМЕР_1 та ділянку площею 0,033га, кадастровий номер НОМЕР_5.

Земельна ділянка площею 0,0227га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_8, по АДРЕСА_3 (державний акт від 02 липня 2009 року НОМЕР_10) за заявою власника на підставі відповідної технічної документації із землеустрою була поділена на дві земельні ділянки: площею 0,011га, кадастровий номер НОМЕР_7 та площею 0,0117га, кадастровий номер НОМЕР_4.

Згідно з рішенням Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 25 січня 2016 року присвоєно адресу земельним ділянкам, які утворились шляхом розподілу земельних ділянок по АДРЕСА_3, а саме: АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_5); АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4); АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_7).

У грудні 2015 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1082га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,0117га, для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 а також земельну ділянку площею 0,1088га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,011га, для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_2

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року визначено частку ОСОБА_8 у житловому будинку по АДРЕСА_3, та земельній ділянці площею 0,033га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_3 в розмірі 1/2.

Звертаючись до суду з поданням, старший державний виконавець Хмельницького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, просив визначити частку ОСОБА_8 у спільній сумісній власності у майні: земельних ділянках площею 0,1082га, 0,0117га, 0,1088га, 0,011га, що розташовані по АДРЕСА_4 які зареєстровані на ім'я ОСОБА_7

Згідно з частиною першою статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Верховним Судом України у пункті 18-2 постанови Пленуму від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Згідно зі статтею 57 СК України (у редакції, чинній на момент отримання ОСОБА_7 у власність внаслідок приватизації земельних ділянок - 04 березня 2009 року) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до статті 61 СК України (у редакції, чинній на момент отримання ОСОБА_7 у власність внаслідок приватизації земельних ділянок - 04 березня 2009 року) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 12 червня 2012 року.

Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Встановлено, що спірні земельні ділянки були набуті ОСОБА_7 на підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 березня 2009 року, тобто до 08 лютого 2011 року, отже не були майном, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, а були особистою власністю ОСОБА_7 внаслідок одержання частки із земельного фонду.

Тому, спірні земельні ділянки, отримані ОСОБА_7, у власність внаслідок приватизації, хоч і придбані під час шлюбу, є її особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя ОСОБА_7.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

Відповідно до листа сільського голови Лісовогринівецької сільської ради №82 від 16.01.2019 року робочою групою в складі посадових осіб відділу архітектури та землеустрою 16 січня поточного року здійснено обстеження земельних ділянок та встановлено, що на 4-х земельних ділянках, в т.ч. земельній ділянці площею 0,1088 га кадастровий номер НОМЕР_1, земельній ділянці площею 0,1082га кадастровий номер НОМЕР_3, земельній ділянці площею 0,0110га кадастровий номер НОМЕР_7 та земельній ділянці площею 0,0117га кадастровий номер НОМЕР_4, що розташовані в с. Лісові Гринівці по вул.Козацька, будь-які об'єкти будівництва (житлові будинки, господарські будівлі та споруди тощо) відсутні, земельні ділянки використовуються для ведення особистого селянського господарства.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, допустив неправильне тлумачення вказаних вище норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні подання Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.В. Купельський