П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 561/162/19

Провадження № 22-ц/4815/1029/19

Рішення (повним текстом) ухвалено

Зарічненським районним судом Рівненської області

в cмт. Зарічне Рівненської області

14 травня 2019 року

Головуючий в суді першої інстанції: Зейкан Н.М.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк Н.В., Бондаренко Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Полюховича Сергія Миколайовича на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину. Вмотивовуючи свої вимоги зазначала, що за час перебування з відповідачем в шлюбі, який розірвано 10 листопада 2016 року, в них народилося дві доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Оскільки батько не бажав добровільно приймати участі в утриманні дітей ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, за наслідками розгляду якого з відповідача стягуються аліменти. При цьому, впродовж 2017 2018 років позивачем були понесені додаткові витрати на утримання дітей, а саме: лікування старшої доньки в реабілітаційному центрі; проживання та повноцінне харчування протягом проходження курсу лікування; витрати пов`язані з поїздкою до реабілітаційного центру; лікування у лікаря стоматолога; придбання двох ортопедичних матраців; витрати пов`язі із відвідуванням спортивної школи; витрати, пов`язані з купівлею двох смартфонів та гарнітури на суму 6076,00 гривень. Загальний розмір таких витрат становив 30 682,86 гривень, проте відповідач в добровільному порядку компенсувати їх не бажав, а тому, враховуючи положення ст.141 СК України щодо рівності прав, обов`язків батьків та відсутність іншої можливості захисту свого права, вважала можливим стягнути з відповідача половину понесених нею коштів.

За наведених міркувань просила стягнути на свою користь з ОСОБА_1 1/2 частину вартості додаткових витрат на неповнолітніх дітей, а саме 15 321,43 гривень.

У поданому на позовну заяву відзиві відповідач, вважаючи позов безпідставним, просив відмовити в його задоволенні. На його думку, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що понесені нею витрати викликані особливими обставинами, тоді як саме за таких обставин виникає обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину.

26 квітня 2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, де вона просила стягнути з відповідача на свою користь 17 112,19 гривень. Мотивом для подання заяви стало понесення додаткових витрат на дитину, пов`язаних з її лікуванням у лікаря стоматолога в Військовій частині НОМЕР_1 .

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати в розмірі 12 928, 92 гривні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 469,44 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 880 гривень судових витрат.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Полюховичем С.М. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали у недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав доведеними витрати на лікування дитини в розмірі 10540,00 гривень, а також на купівлю двох ортопедичних матраців в сумі 6460,00 гривень, оскільки такі витрати не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами. Додані позивачем ксерокопії фіскального чека від 27 липня 2018 року, листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Реабілітаційний центр "Еліта" №100/05 від 20 червня 2018 року, товарного чека № 12 від 04 січня 2018 року та фотоматеріали не відповідають вимогам статті 95 ЦПК України, а саме: в частині належності засвідчення копій письмових доказів. Крім того, не обґрунтовано неможливість подання документів, доданих до відповіді на відзив, разом із позовною заявою, що передбачено ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України. Тому вважав, що додані до відповіді на відзив додатки не могли прийматися судом до уваги при ухваленні рішення у справі. Крім того, витрати на проживання в сумі 2560,00 гривень, поїздку в сумі 261,88 гривень, придбання двох мобільних телефонів та навушників до них не викликані особливими обставинами, тому не є додатковими витратами на дитину, як це передбачено ст. 185 СК України.

З викладених мотивів просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, змінивши свій висновок на відмову в задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про зміну апеляційної скарги.
Судом встановлено, що з 14 липня 2001 року до 10 листопада 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Зарічненського районного суду від 05 квітня 2018 року розмір аліментів на утримання дітей збільшено до 1 200 гривень на кожну дитину.
Відповідно до рішення Зарічненського районного суду від 13 листопада 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 3 119,96 грн.
Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення додаткових витрат на дитину, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей, які обумовлені необхідністю розвитку здібностей дітей, навчання та витрати на лікуванні дітей.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано письмові докази про витрати на лікування:
- лікарське заключення №128 Оржівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КЗ "Рівненський обласний центр ПМСД" від 27 червня 2018 року;
- лікувальну путівку ТОВ Реабілітаційного центру "Еліта";
- договір №555 про надання платних медичних послуг від 23 липня 2018 року, укладеного між ТзОВ "Реабілітаційний центр "Еліта" та ОСОБА_2 про надання медичних послуг для ОСОБА_3 ;
- виписку ТзОВ "Реабілітаційний центр "Еліта" з історії хвороби ОСОБА_3 , що становить 10540 гривень;
- квитанцію до прибуткового касового ордера №420 про проживання ОСОБА_2 в готелі в розмірі 2560 гривень;
- проїзні документи на суму 261,88 гривень;
- квитанції про оплату двох смартфонів та гарнітури на суму 6 076 гривень;
-товарний чек №12 про придбання двох матраців "Телла" на загальну суму 6 420 гривень.
Отже, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що позивачем документально підтверджено витрати на загальну суму 25 857, 88 гривень.
Поряд з цим, судом визнано такими, що не заслуговують на увагу, доводи відповідача про те, що витрати на придбання смартфонів та ортопедичних матраців не відносяться до додаткових витрат, оскільки необхідність придбання ОСОБА_2 вказаних смартфонів та ортопедичних матраців, пов`язане з додатковими витратами, обумовленими необхідністю розвитку дітей в сучасному світі та профілактики їх фізичного здоров`я.
Інші вимоги позивача про стягнення додаткових витрат визнано такими, що не підтверджені документально, а тому залишено без задоволення.
Крім того, районний суд дійшов висновку, що заява позивача про збільшення позовних вимог не підлягає до задоволення, позаяк подана з порушенням вимог ст. 49 ЦПК України.
Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до наданих позивачем підтверджуючих доказів стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дітей, пов`язані з лікуванням старшої доньки в реабілітаційному центрі, проживанням протягом проходження курсу лікування, витрат пов`язаних з поїздкою до реабілітаційного центру, придбанням двох ортопедичних матраців, 9 890,94 гривень (1/2 від загальної суми додаткових витрат).
Покликання представника відповідача на те, що визнані судом попередньої інстанції додаткові витрати на дітей не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема через неналежне засвідчення копій таких доказів, апеляційний суд не враховує. Так, такі доводи не спростовують обставини того, що відповідач добровільно не бере участі у додаткових витратах на дітей, які викликані особливими обставинами, і зазначені ним обставини не можуть бути підставою для звільнення його від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дітей, які дійсно потребують такої допомоги від батьків.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з необхідністю стягнення додаткових витрат на дітей, пов`язаних із придбанням ОСОБА_2 двох смартфонів та гарнітури для дітей на суму 3 038 гривень (6 076 гривень ? 2).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Згідно з ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що понесені нею витрати на купівлю смартфонів викликані саме особливими обставинами (ч. 1 ст. 185 СК України), а також того, що такі витрати не відносяться до повсякденних побутових витрат на дітей.
Відповідно до змісту листа Оржівського ліцею № 40 від 22 січня 2019 року, в якому навчаються діти позивача та відповідача, використання мобільних телефонів в освітньому закладі дозволяється лише в окремих випадках. Відтак, підстави вважати, що витрати, пов`язані з придбанням двох смартфонів і гарнітури для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були вимушеними у суду відсутні також і з таких міркувань.
На переконання колегії суддів, витрати, пов`язані з придбанням двох смартфонів та гарнітури, понесені при звичайному способі життя та хоча вони і будуть додатковими, проте не викликаними особливими обставинами, а відтак участь другого з батьків не є обов`язковою.
З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину доведені частково.
При цьому докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права і такі докази подані до закриття підготовчого провадження.
Переконливих, достовірних та об`єктивних доводів, які б спростовували висновки суду попередньої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині стягнення додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням доньки в реабілітаційному центрі, проживанням протягом проходження курсу лікування, витрат пов`язаних з поїздкою до реабілітаційного центру, придбанням двох ортопедичних матраців, апеляційна скарга не містить.
Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням в цій частині.
Матеріалами справи підтверджено, що дочка за станом здоров`я потребує витрат, про що заявлені відповідні вимоги.
Купівля матрацу іншій доньці також викликана особливими обставинами та спрямована на забезпечення їй належного розвитку.
Мотивом для зміни судового рішення відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є недоведеність позивачем окремих обставин, що мають значення для справи і які суд вважав встановленими, а тому позов підлягає частковому задоволенню, з визначенням розміру додаткових витрат на дитину, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 9 890,92 гривень. Тобто без витрат, понесених позивачем на купівлю двох смартфонів та гарнітури до них.
При перерозподілі судових витрат за розгляд справи в суді попередньої інстанції колегія суддів зазначає, що ціна позову становила 17 112,19 гривень, а не як було помилково зазначено судом першої інстанції - 32 433,62 гривень. Так, таку суму він визначив шляхом додавання вказаної в позовній заяві ціни до ціни в заяві про збільшення позовних вимог (15 321,43 + 17 112,19), коли збільшення ціни позову полягало тільки в підвищенні раніше зазначеної ціни до відповідної, тобто до 17 112,19 гривень.

При цьому стягуючи судовий збір з позивача суд залишив без уваги те, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, враховуючи, що позов задоволено частково, а саме на 57,8% (9 890,92 х 100 ? 17 112,19), то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 444,13 гривень (768,40 х 57.8%).

Щодо витрат, пов`язаних наданням відповідачу правничої допомоги, то визначений районним судом їхній розмір також підлягає перерозподілу та становитиме 928,40 гривень (2200 х 42.2%), які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, оскільки пільги щодо компенсації судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою у позивача відсутні.

Крім того, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ціну позову, визначену апеляційним судом і, як наслідок, зміну розміру судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги, належать до перерозподілу й витрати пов`язані з переглядом оскаржуваного рішення.

З огляду на те, що місцевим судом було задоволено позов частково на 12 928,92 гривень з заявлених позивачем 17 112, 19 гривень, тобто на 75,55% (12 928,94 х 100 ? 17 112.19), а не як помилково зазначено місцевим судом 40%, тому за подання апеляційної скарги необхідно було сплатити 870,79 гривень (768,40 х 75,55% х150%).

Тому з урахуванням наведеного та часткового задоволення апеляційної скарги, а саме на 23,5% (9 890,92 х 100 ? 12 928,94 100), пропорційності розподілу судових витрат, пільг щодо сплати судового збору позивача, за перегляд оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції з відповідача на користь держави підлягає стягненню 205,12 гривень (870,79 гривень судового збору, який підлягає сплаті за подання апеляційної скарги 461,04 гривень сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги судового збору 204,63 гривень судового збору, який компенсується за рахунок держави у зв`язку із пільгами позивача щодо сплати судового збору).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканням для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі ст.ст. 141, 180, 182, 185 СК України, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Полюховича Сергія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 890 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 92 копійки додаткових витрат на утримання дітей.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 649 (шістсот сорок дев`ять) гривень 25 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 928 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень 40 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.В. Бондаренко