ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 400/391/18

провадження № 22-ц/4809/1240/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2019 року в складі головуючого судді Шаєнко Ю. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

23.03.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 68304,74 грн, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 07.10.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4300 грн. зі сплатою 36 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач погодилась на те, що заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 28.02.2018 р. утворилася заборгованість у розмірі 68304,74 грн, з них: заборгованість за кредитом - 3589,68 грн, заборгованість за відсотками - 57820,40 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3403,96 грн, а також штрафи - 250 грн (фіксована частина), 3240,70 грн (процентна складова). Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Луганка Петрівського району Кіровоградської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом по кредитному договору б/н від 07.10.2008 року в сумі 3589 гривень 68 копійок, а також судові витрати в сумі 358 гривень 90 копійок.

Позов в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 57820 гривень 40 копійок, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3403 гривні 96 копійок та штрафів в сумі 250 гривень та в сумі 3240 гривень 70 копійок - залишено без задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом 3589,68 грн, яка повинна бути стягнута у судовому порядку.

При цьому банк звернувся з вимогами про стягнення неустойки поза межами строку спеціальної позовної давності, про застосування наслідків спливу якої у своїй заяві просила відповідач.

В частині вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції зазначив, що банк в порушення вимог закону не надав позичальниці відомості, які потрібні при укладенні кредитного договору, внаслідок чого остання була введена в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, кінцевої загальної суми кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Позивач вважає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до укладеного договору б/н від 07.10.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк вважає, що звернувся до суду із даним позовом у межах строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

На підставі заяви-анкети 07.10.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в національній валюті України на загальну суму 4300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків - 3% в місяць на залишок заборгованості за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, позичальниця підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки (а.с. 8, 9).

Станом на 28.02.2018 р. за відповідачем рахується непогашена перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту 3589,68 грн., а також за відсотками 57820,40 грн, заборгованість за пенею та комісією 3403,96 грн, нараховані штрафи - 250 грн (фіксована частина), 3240,70 грн (процентна складова), розрахунок якої долучено до позовної заяви (а.с.5-7).

Відповідно до умов даного кредитного договору ОСОБА_1 отримала чотири кредитні карти, якими користувалась у період з 07.10.2008 по 31.10.2016, термін дії останньої з них до 10/16, тобто по 31 жовтня 2016 року (а.с. 104, 105-107).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 1054 ЦК Українеи (в редакції, що діяла на час укладення сторонами кредитного договору) передбачала, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

ЦК України доповнено статтею 1056-1 щодо процентної ставки за кредитним договором згідно із Законом № 661-УІ від 12.12.2008, після виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що сторони у справі погодили умови укладеного між ними кредитного договору від 07.10.2008 року, що підтверджується долученими до позовної заяви письмовими доказами: заявою про оформлення кредиту з одержанням кредитної картки із встановленим лімітом (а.с.8) і довідкою про умови кредитування (а.с. 9), які містять підписи позичальниці ОСОБА_2 , що останньою не спростовано.

Посилання суду першої інстанції на підписання між сторонами Генеральної угоди щодо спірного кредиту є безпідставним, оскільки на ці обставини сторони у справі не посилались і докази про наявність такої угоди у матеріалах справи відсутні.

Натомість суд першої інстанції не дав оцінки наданій позивачем копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" від 07.10.2008 р. з підписом ОСОБА_1 , яким остання засвідчила, що ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки, зокрема щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафів за порушення строків платежів (а.с.9).

Як в анкеті-заяві (а.с.8), так і в довідці про умови кредитування (а.с. 9) зазначено, що базова процентна ставка по кредиту - 3% в місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році), тобто з вказаних письмових доказів вбачається, що сторонами договору була погоджена процентна ставка за користування кредитними коштами.

Доказів про те, що відповідач була повідомлена належним чином (письмово) і не заперечувала проти зміни процентної ставки за користування кредитом, матеріали справи не містять, тому застосування позивачем у розрахунках заборгованості збільшеної процентної ставки за користування кредитом є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору (строку дії кредитної карти (31.10.2016 р.), є необґрунтованими.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність у статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності за загальним правилом починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суди першої інстанції, погоджуючись із доводами відповідача щодо застосування загальної позовної давності врахував, Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.10.2008 року станом на 28.02.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 3589,68 грн, заборгованість за відсотками 57820,40 грн, заборгованість за пенею та комісією 3403,96 грн, а також штрафи - 250 грн (фіксована частина), 3240,70 грн (процентна складова) (а.с.5-7).

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось із даним позовом 23.03.2018 року (а.с.2).

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що на дату закінчення строку кредитування (строку дії картки - 10/16) заборгованість ОСОБА_1 по кредиту складала 3589,68 грн, остання погодилась із позовними вимогами щодо суми стягнення боргу по тілу кредита, рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржується.

З урахуванням вказаних норм та заяви відповідача про застосування позовної давності підлягають стягненню відсотки за користування одержаними позичальником кредитними коштами - 3589,68 грн (непогашений залишок заборгованості, з яким погодилась відповідач) за первинною ставкою -3 % в місяць у межах строку дії картки (по 31.10.2016) та строку позовної давності (з 23.03.2015 по 31.10.2016) в сумі 2107,14 грн (3589,68 х 3% / 30 (днів у місяці) х 587 (днів користування кредитними коштами).

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення одночасно пені і штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору (а.с.9) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, погодженими сторонами умовами договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за передбаченими умовами договору грошовими зобов`язаннями.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин безпідставними є вимоги банку про одночасне стягнення з боржника пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової (5% від суми позову).

В той же час ні пеня, ні штрафи, нараховані банком, не підлягають стягненню і позовні вимоги в цій частині правильно залишені судом першої інстанції без задоволення у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені і штрафів.

За вказаних обставин, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, судового збору, з підстав, передбаченихп.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог та відповідний розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 365,61 грн (8,3 % пропорційно до задоволених вимог) сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, судового збору скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Луганка Петрівського району Кіровоградської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в сумі 2107,14 грн.

В іншій частині рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Луганка Петрівського району Кіровоградської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 365,61 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик