ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/1107/19

Номер провадження 22-ц/816/2939/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року в складі судді Фоменко І. М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 26 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

21 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об`єднання» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за вируванням податків, у тому числі вихідну допомогу, в розмірі 35105,48 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8154,88 грн без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити суму стягнення до 7596 грн.

При цьому, відповідач вказує на ту обставину, що у період з 07 листопада 2018 року (наступний робочий день після звільнення позивача) по 25 лютого 2019 року (останній робочий день, що передує дню розгляду справи) кількість робочих днів становила 44, а не 46, як помилково вважав суд першої інстанції. Крім того, товариство вказало, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 172,62 грн, а не 177,28 грн, як встановив місцевий суд. Ураховуючи викладене, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» вважає, що з нього була стягнута сума середнього заробітку у більшому розмірі, внаслідок чого були порушені його майнові права.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, у тому числі вихідної допомоги, в сумі 35105,48 грн сторонами не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2018 року по 26 лютого 2019 року включно, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 177,28 грн, суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач не виплатив позивачу належних сум при звільненні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», а 06 листопада 2017 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 7 - 8).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на листопад 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати складає 35105,48 грн. (а.с. 9).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Виходячи з пунктів 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов`язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» не було виплачено сум, що належали їй від підприємства, то є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

При обчисленні розміру середньоденної заробітної плати позивача суд першої інстанції керувався Індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу, відповідно до яких розмір заробітку ОСОБА_1 , з якого сплачено єдиний внесок ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», становить 3723 грн за вересень 2018 року та 3723 грн за жовтень 2018 року, тобто за два останні місяці роботи, що в сумі склало 7446 грн (а.с. 16).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного провадження, витребувано з ПАТ «СМНВО» довідку про заборгованість по заробітній платі позивача та розмір середньоденної заробітної плати (а.с. 10).

Дана ухвала отримана ПАТ «СМНВО» 23 січня 2019 року (а. с. 13).

Проте, вказана довідка про заборгованість по заробітній платі та про розмір середньоденної заробітної плати не була надана, про причини невиконання ухвали суду не повідомлено.

А тому суд першої інстанції визначив розмір середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_1 на підставі наданих нею доказів, які відповідачем не спростовані.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та надана відповідачем до апеляційного суду довідка (а.с. 26), відповідно до яких розмір середньоденного заробітку позивача становить 172,62 грн, не спростовують розрахунку розміру середньоденного заробітку, наведеного судом першої інстанції, який узгоджується з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, так як відповідач не обґрунтував суми вказаного ним розміру середньоденного заробітку, тому місцевий суд взяв до уваги до уваги довідку Пенсійного фонду України (а.с. 16), яка містить відомості про нараховану заробітну плату позивача та визначив розмір середньоденної зарплати в сумі 177,28 грн.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 13 ЦПК України йдеться про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначено статтею 367 ЦПК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із матеріалів даної справи вбачається, що, звертаючись з позовом щодо стягнення середнього заробітку, позивач ОСОБА_1 просила суди визначити суму середнього заробітку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 172,64 грн, що підтверджується доводами позовної заяви, заявою позивача від 25 лютого 2019 року, в якій вона вказувала про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 2 - 3, 14).

Отже, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 177,28 грн, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог та стягнув вказані кошти у більшому розмірі, ніж заявлено у позові.

Крім того, визначаючи період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні місцевий суд безпідставно включив до розрахунку останній робочий день позивача на товаристві, тобто 06 листопада 2018 року.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення судом першої інстанції суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, твердження апеляційної скарги про те, що період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить з 07 листопада 2018 року (наступний робочий день після звільнення позивача) по 25 лютого 2019 року (останній робочий день, що передує дню розгляду справи, не заслуговує на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні обраховується по день постановлення рішення включно, тобто до 26 лютого 2019 року, а не до 25 лютого 2019 року, як вважає відповідач.

Відтак, розрахунок середнього заробітку у період затримки розрахунку з 07 листопада 2018 року по 26 лютого 2019 року виглядає наступним чином: 172,64 грн * 45 днів = 7768,80 грн, ураховуючи, що на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з неповним з`ясуванням обставин у справі, тому таке рішення суду в оскаржуваній частині на підставі ст. 376 ч. 1 п. 1, п. 4 ЦПК України підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача, - зменшенню до 7768,80 грн. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та пропорційно до задоволеної частини вимог відповідачу підлягає компенсації судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 57,63 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, ч. 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2018 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7768 грн 80 коп. , а не 8154 грн 88 коп., як вказав суд першої інстанції.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» за рахунок держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 57 грн 63 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина