ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/589/19 Справа № 201/8181/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позов мотивований тим, що 22.05.2006 р. між позивачем та ЗАТ КБ "ПриватБанк" був укладений кредитний договір № DNROGK00000264, за яким ОСОБА_1 було видано кредит у розмірі 25 000 дол. США на придбання житла, а також у розмірі 3 759 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

22.05.2006р. між сторонами був укладений договір іпотеки №DNROGK00000264, згідно якого позивач для забезпечення зобов'язань за укладеним з банком кредитним договором № DNROGK00000264 від 22.05.2006р., передав в іпотеку належне йому нерухоме майно: 2-кімнатну квартиру загальною площею 48,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

15.12.2016р. позивачу стало відомо, що 30.11.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л. на підставі договору іпотеки здійснено реєстрацію права власності на належне позивачу нерухоме майно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32641352.

Відповідне рішення нотаріуса позивач вважає незаконними та таким, що підлягає скасуванню посилаючись на те, що прийняте рішення суперечить нормам законодавства України, положенням договору іпотеки враховуючи, що договір іпотеки від 22.05.2006р. містить в собі іпотечне застереження, а саме, зміст п. 15.7.1, п. 15.7.2, п. 15.9, п. 21-26, що регламентує порядок звернення стягнення і реалізації предмету іпотеки та яке згідно до ЗУ «Про іпотеку» в редакції до 2009р. (час укладання договору іпотеки), жодним чином не прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та не є правовою підставою для реєстрації права власності, оскільки дане іпотечне застереження, як і сам договір іпотеки, не міститься в Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що зазначені у додатку № 1 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ від 07.02.2002р. № 7/5 (у редакції, чинній на час виникнення даних спірних відносин), а отже, договір про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, між ОСОБА_1 та банком взагалі не укладався. Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за банком права власності проведено з порушення вимог ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки наявні умови, які встановлювали заборону на відчуження майна: загальна площа квартири складає 48,20 кв., нерухоме майно є постійним місцем проживання позивача, відсутня згода власника на відчуження майна, а також, що всупереч ч.3 ст. 37, ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель не проводив оцінку предмета іпотеки на момент набуття права власності (30.11.2016р.) та позивач не отримував повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 30.11.2016р. індексний номер: 32641352, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири № 70, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17728870 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що сторонами при укладенні договору іпотеки №DNROGK00000264 було досягнуто згоди щодо можливого способу позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі письмового застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в договорі іпотеки, про що згода власником/іпотекодавцем була надана при підписанні договору іпотеки та є способом його волевиявлення в розумінні ст.ст. 205, 207, 628 ЦК України щодо визначення можливого позасудового звернення стягнення. При цьому, судом зазначено, що встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме майно, яке виступає предметом іпотеки, та норми закону, не містять прямої заборони на позасудове в врегулювання, передбачене ст.36 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладене, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в зв'язку з їх недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення про реєстрацію за Банком права власності на спірну квартиру є незаконним, оскільки застереження в Іпотечному договорі не є правовою підставою для такої реєстрації, оскільки воно , так само, як і сам Іпотечний договір, не містять в Переліку правовставлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Апелянт зазначає, що договір про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, між ним та ЗАТ КБ "ПриватБанк" не укладався. Крім того, апелянт зазначає, що Банком не було проведено оцінку спірної квартири на момент набуття права власності. Також, апелянт зазначає, що не отримував письмових вимог про задоволення вимог іпотекодержателя та не надавав згоди на відчуження майна, а тому викладені доводи свідчать про незаконність та безпідставність набуття ПАТ КБ "ПриватБанк" права власності на предмет іпотеки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Так матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк») було укладено кредитний договір №DNR0GK00000264, за яким ОСОБА_1 видано кредит у розмірі 25 000 дол. США на придбання житла, а також у розмірі 3 759 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 21.05.2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 22.05.2006 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 для забезпечення зобов'язань за укладеним з банком кредитним договором від 22.05.2006 року, передав в іпотеку належну йому на праві власності 2-х кімнатну квартиру загальною площею 48,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно пункту 21 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору, відповідно до розділу V ЗУ "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріусу або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Договір іпотеки від 22.05.2006 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ "Про іпотеку", а саме, пункт 26 договору визначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Згідно ч. 1, 2 ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" станом на час укладення між сторонами договору іпотеки сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами при укладенні договору іпотеки було досягнуто згоди щодо можливого способу позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі письмового застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в договорі іпотеки, про що згода власником/іпотекодавцем була надана при підписанні договору іпотеки та є способом його волевиявлення в розумінні ст.ст. 205, 207, 628 ЦК України щодо визначення можливого позасудового звернення стягнення.

Встановлено, що у зв'язку із невиконанням зобов'язань за кредитним договором, 12 вересня 2016 року на адресу позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано повідомлення про те, що на протязі тридцяти денного строку з дня отримання такого повідомлення іпотекодавець вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки.

Зазначене повідомлення було отримане позивачем 21 вересня 2016 року, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

За змістом ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Вивчивши матеріали Реєстраційної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державна реєстрації права власності за ПАТ КБ "ПриватБанк» на нерухоме майно на підставі договору іпотеки приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л. була вчинена 30.11.2016 року, тобто, після спливу 30 - денного строку з дати отримання іпотекодавцем повідомлення, виходячи з дати вказаної в поштовому повідомленні, що відповідає вимогам п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому, судом вірно зазначено, що Звіт про оцінку предмета іпотеки законодавчо не визначено, як документ наявність якого зумовлює прийняття нотаріусом, як реєстратором, рішення про реєстрацію прав на іпотечне майно за іпотекодержателем.

Крім того, згідно п. 21 договору іпотеки сторони визначили, що при зверненні стягненні на предмет іпотеки у позасудовому порядку початкова ціна предмету іпотеки встановлюється іпотекодержателем в розмірі 50% від його вартості згідно п.10 договору.

Згідно ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки.

При цьому, судом першої інстанції вірно вказано, що встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме майно, яке виступає предметом іпотеки, та норми закону, не містять прямої заборони на позасудове врегулювання, передбачене ст.36 Закону України «Про іпотеку».

Встановивши вказані обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини та підстави, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування порушення своїх прав, як іпотекодавця, при реєстрації права власності на належне йому майно за ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого належного підтвердження при розгляді справи, а отже, його позовні вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «ПриватБанк» та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішення про реєстрацію за Банком права власності на спірну квартиру є незаконним, оскільки застереження в Іпотечному договорі не є правовою підставою для такої реєстрації, оскільки воно, так само, як і сам Іпотечний договір, не містяться в Переліку правовставлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, - є безпідставними, оскільки згоду позасудове врегулювання спору, позивач надав під час укладання спірного договору іпотеки, умови якого містять відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі у такий спосіб.

Твердження апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" залишив без уваги наявний правовий припис про заборону відчуження майна, саме без згоди власника, колегією суддів не приймаються до уваги, так як звернення стягнення на спірну квартиру як предмету іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки ОСОБА_1 надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за Банком здійснена за згодою позивача, що висловлена у договорі іпотеки, а тому вказаний Закон не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Необґрунтованими є і доводи скарги про не проведення Банком оцінки спірної квартири, оскільки такий обов'язок банку не передбачено ні умовами укладеного між сторонами договору іпотеки, ні ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про неповідомлення Банком позивача про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки такі доводи спростовуються наявними в справі доказами.

Інші твердження апелянта в скарзі колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко