Дата документу 02.04.2019 Справа № 334/5127/15-ц
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/5127/15Головуючий у 1-й інстанції Ісаков Д.О.
Пр. № 22-ц/807/272/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3 при визнання недійсним рішень Запорізької міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним рішення Запорізької міської ради № 15 від 24.11.2004 року в частині затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 року про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та рішення Запорізької міської ради № 373/173 від 01.08.2005 року про внесення змін до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 року, та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 14.09.2005 року, виданий ОСОБА_3 за земельну ділянку площею 0,05928 га за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.1981 року, їй на праві власності належить 21/50 частини будинку АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці площею 785 кв.м.

Співвласником іншої частини будинку є відповідач ОСОБА_3

10.01.2001 року рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 2-1966/2001 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою, яким було задоволено позов ОСОБА_5 та визначений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за варіантом № 1 висновку технічної експертизи від 04.11.1998 року, за яким у користування ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка S-1, площею 591 кв.м., а ОСОБА_4 земельна ділянка S-2, площею 204 кв.м., земельну ділянку S-3, площею 1,5 кв.м. залишено у спільному користуванні.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Судове рішення набрало чинності 06.03.2001 року.

На підставі рішення суду державним виконавцем було проведено розмежування земельних ділянок та нею був встановлений паркан відповідно до меж визначених судом.

Після смерті ОСОБА_5 у травні 2004 року її частку у праві власності на будинок успадкувала ОСОБА_3 Проте, відповідач ОСОБА_3 порушила порядок користування земельною ділянкою визначений рішенням суду, пересунула паркан, засипала належну позивачу територію будівельним сміттям та веде будівельні роботи на території позивача. Позивач посилається на те, що позбавлена можливості користуватись виділеною їй часткою земельної ділянки.

З цього приладу позивач зверталась до Ленінського РВ ЗМУ УМВС України у Запорізькій області, Ленінської райадміністрації.

06.04.2015 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення завданої шкоди.

Під час судового розгляду з документів наданих ОСОБА_3 та відповідно до її пояснень, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 ще у 2005 році приватизувала частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з порушенням її прав як землекористувача.

Оскільки вона також займалась приватизацією своєї частини земельної ділянки, у червні 2015 року вона отримала відповідь з Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради, яким також підтверджується порушення її прав та порядок приватизації земельної ділянки ОСОБА_3

Так у листі Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради № 1538/02-03 від 22.05.2015 року зазначено, що «Розглянувши технічну документацію із: землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 та проаналізувавши надані матеріали, повідомляє» наступне:

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2001 року справа №2-1966/2001 визначений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, згідно з яким вирішено передати гр. ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0204 га.

Згідно розробленої технічної документації передбачено передати ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0208 га, що суперечить рішенню Ленінського районного суду.

Враховуючи вищенаведене, площа земельної ділянки, яка передбачена до передачі у власність ОСОБА_4 повинна відповідати рішенню суду. В іншому випадку, пропонуємо узгодити із співвласницею жилого будинку ОСОБА_3 схему розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно ст.88 Земельного кодексу України».

Ця обставина виникла у зв'язку з тим, що у 2004-2005 роках проводилась приватизація частини земельної ділянки ОСОБА_3 з численними порушеннями та недотриманням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2001 року.

Так, рішенням Запорізької міської ради № 15 від 24.11.2004 року було затверджено рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 р. про передачу ОСОБА_3 у спільну часткову власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0592 га згідно її частки 3/4 в домоволодінні для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Проте, згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2001 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 0,0591 га, а не 0,0592 га.

01.08.2005 р. рішенням Запорізької міської ради № '37/173 були внесені зміни до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 року, яким було передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,05928, що складає 74 % від площі 0,0801 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах згідно з порядком користування, визначені рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя справа № 2-1966/2001 від 10.01.2001 року, в тому числі: - площею 0, 00008 га спільно з ОСОБА_4.

Що також не відповідає рішенню Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2001 року.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 не погоджувала з нею схему розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1, згідно ст. 88 ЗК України, у урахуванням змін у розмірах земельної ділянки.

Позивач вважала, що внаслідок порушень з боку ОСОБА_3 при приватизації частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, порушені її права як землекористувача, оскільки порушені межі та порядок користування визначений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2001 року, а також її право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, яка є в її користуванні, що підтверджується листом Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради № 1538/02-03 від 22.05.2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2018 року, з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року про виправлення описок, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним рішення Запорізької міської ради № 15 від 24.11.2004 року в частині затвердження рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 року про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та рішення Запорізької міської ради № 37/173 від 01.08.2015 року про внесення змін до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 року.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 14.09.2005 року, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,05928 га за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з Запорізької міської ради, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_3 просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

06 серпня 2018 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Запорізької міської ради. Зазначають, що приймаючи вказані рішення від 24.11.2004р. та від 01.08.2005р. Запорізька міська рада керувалась Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України. Вищевказані рішення пройшли відповідну регуляторну процедуру та обговорення, як того вимагає чинне законодавство. При їх затвердженні також було враховано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2001 року. Просять рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

07 листопада 2018 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Скаргу вважає необґрунтованою, на підтвердження правильності висновків суду зазначає, що суд першої інстанції вірно врахував копію висновку судової будівельно-технічної експертизи №2162 від 22.01.2016р. на підтвердження невідповідності користування земельною ділянкою. Ця обставина, на їх думку, підтверджується також листом з управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради №1538/02-03 від 22.05.2015р.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 4 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 12 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог та факту порушення прав позивача рішеннями Запорізької міської ради про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1.

З зазначеним висновком суду погодитись не можна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.1981 року позивачу ОСОБА_4 належить на праві власності 21/50 частини будинку АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці площею 785 кв.м. Вказана земельна ділянка на сьогоднішній день позивачкою не приватизована.

10 січня 2001 року рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя, яке набрало чинності 06 березня 2001 року, у цивільній справі № 2-1966/2001 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою, позов ОСОБА_5 було задоволено, та визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за варіантом № 1 висновку технічної експертизи від 04.11.1998 року, за яким у користування ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка S-1, площею 591 кв.м., що менше між положено на 5 кв.м., а ОСОБА_4 земельна ділянка S-2, площею 204 кв.м., що більше ніж положено на 5 кв.м., земельну ділянку S-3, площею 1,5 кв.м. залишено у спільному користуванні. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.

На підставі вищезазначеного рішення державним виконавцем було проведено розмежування земельних ділянок та позивачем встановлений паркан.

15 жовтня 2002 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 797 кв.м., що підтверджується договором дарування від 15.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Белка В.М. (т. 1 а.с.60).

Отже, співвласником іншої частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Так, відповідно до пункту б статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За положеннями статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За нормами частин шостої-десятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Статтею 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам із земель державної або комунальної власності.

За статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Рішенням Запорізької міської ради № 15 від 24.11.2004 року затверджено рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1. Затверджено розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0592 га та встановлено зовнішні межі земельної ділянки за рахунок земель Запорізької міської ради. Передано ОСОБА_3 у спільну часткову власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0592 га згідно її частки 3/4 в домоволодінні для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель (т. 1 а.с. 4, 5).

Рішення Запорізької міської ради № 37/173 від 01.08.2005 року про внесення змін до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 373/39 від 23.09.2004 року, затверджено розмір земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,0801 га по АДРЕСА_1 та встановлено зовнішні межі земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації (площа 0,0797 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,0004 га). Передано гр. ОСОБА_3 у власність земельну ділянку загальною площею 0,05928 га, що складає 74% від площі 0,0801 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах згідно з порядком користування визначеним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя справа № 2-1966/2001 від 10 січня 2001 року, в тому числі площею 0,00008 га спільно з гр. ОСОБА_4 (а.с.6).

ОСОБА_3 було надано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 14.09.2005 року, площею 0,05928 га за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.7).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд першої інстанції при розгляді справи повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_3 отримала земельну ділянку площею 0,0591 га, а не 0,0592 га, що суперечить рішенню суду яким був визначений порядок користування земельною ділянкою.

Проте, всупереч вищенаведеним нормам ОСОБА_4 не надано жодного доказу на підтвердження того, що земельна ділянка передана ОСОБА_3 включає у собі площу земельної ділянки на яку може претендувати ОСОБА_4

За приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 80 ч. 1 ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлена така основна засада судочинства як диспозитивність, згідно до якої - суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази того, що сторонами заявлялись клопотання про призначення земельно-техничної експертизи з постановленням відповідних питань. А отже, не вбачається можливість встановити, що право ОСОБА_4 порушено, зокрема факту порушення меж земельної ділянки саме в рахунок того, що земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_3 збільшилась за рахунок землі, яка належить у їх спільному користуванні.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання суду першої інстанції на лист Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради від 22.05.2015 року № 1538/02-03 також не є доказом на підтвердження того, що державним актом, який виданий ОСОБА_3 порушено право ОСОБА_4 Зазначеним листом лише встановлено факт того, що земельна ділянка площею 0,0208 га, яку передбачено до передачі у власність гр. ОСОБА_4 згідно розробленої технічної документації, суперечить рішенню Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2001 року. Проте, жодних посилань на розмір земельної ділянки, яка приватизована ОСОБА_3 цей лист не містить.

Окрім цього належними доказами не підтверджено, що відповідач порушила порядок користування земельною ділянкою визначений рішенням суду, пересунула паркан, засипала належну позивачу територію будівельним сміттям та веде будівельні роботи на території позивача, так як судове рішення з цього приводу відсутнє.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б були підставою для задоволення позову ОСОБА_4 рішення суду про задоволення цього позову підлягає скасуванню, із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2018 року у цій справі - скасувати, ухвалити нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3 при визнання недійсним рішень Запорізької міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: