ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«11» вересня 2019 року м. Херсон

Справа №2-2294/09

Провадження № 88-ц/819/1423/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Кузнєцової О.А., Орловської Н.В.

секретар: Шибінська А.Л.

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Херсона постановленої у складі судді Стамбули М.І., від 11 листопада 2014 року у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст вимог і ухвали суду першої інстанції

В листопаді 2014 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні звернувся до суду із поданням, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» боргу в розмірі 115 889,67 грн, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, на виклики державного виконавця не з`являється, будь-яких дій, направлених на виконання рішення суду не здійснює. На підставі чого, просили суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 листопада 2014 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту боржника ОСОБА_1 - до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Ухвала суду мотивована тим, що наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що не ухиляється від виконання судового рішення, навпаки частину боргу сплатив, має намір виїхати за кордон з метою заробітку коштів для подальшого погашення боргу.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На виконанні відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» боргу в розмірі 115 889,67 грн (а.с.3,4).

Позиція апеляційного суду

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За правилами ст. 377 - 1 ЦПК України (в редакції чинній на момент вирішення подання) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець не навів жодних доказів того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, посилався лише на те, що рішення суду не виконується.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, вищевказаних положень закону не врахував, не навів мотивів, які свідчать про винну поведінку ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні, а тому дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для обмеження його у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що звертаючись до суду з поданням державний виконавець помилково зазначив дані боржника і, як наслідок, в ухвалі суду першої інстанції допущено описку у зазначені даних боржника, а саме замість правильного по-батькові « ОСОБА_2 » зазначено « ОСОБА_3 ».

Відповідно до ст.269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичної помилки.

Опискою є помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.

Разом з тим, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» від 19.01.2016 року №15/2016 було ліквідовано Дніпровський районний суд м. Херсона та утворено Херсонський міський суд Херсонської області.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе виправити описку в ухвалі Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 листопада 2014 року та вважати, що ухвалу постановлено відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,- суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні в задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Виправити описку, допущену в ухвалі Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 листопада 2014 року, вважати вірним по-батькові боржника « ОСОБА_2 ».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12.09.2019 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді О.А. Кузнєцова

Н.В. Орловська