Провадження № 6/761/752/2019
У Х В А Л А

15 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Піхур О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мусійчук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефір Олександра Олександровича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною заявою.

Заявник подання обґрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Олефіра Олександра Олександровича перебуває виконавче провадження №57929328 з виконання виконавчого листа №237/1062/16-ц Мар`їнського районного суду Донецької області від 26.01.2017 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 14883601,20 грн. Приватний виконавець звернувся до суду із поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, у зв`язку з тим, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики приватного виконавця не з`являється, заборгованість не сплачує.

Тому, заявник просив суд постановити ухвалу про примусове проникнення до житлового приміщення боржника, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 .

Згідно ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, подання підтримав у повному обсязі, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін не здійснюючи фіксування судового процесу.

Суд, розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення подання по суті, вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України покладається в даному випаду на приватного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 Цивільного процесуального кодексу України державний або приватний виконавець має право звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця..

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Олефіра Олександра Олександровича перебуває виконавче провадження №57929328 з виконання виконавчого листа №237/1062/16-ц Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.01.2017 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 14883601,20 грн.

14.12.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57929328 по виконанню даного виконавчого документа, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

17.02.2019 року копію вказаної постанови за вихідним номером 387 направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення ОСОБА_1 до виконання за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2 , яка повернулася до приватного виконавця, у зв`язку з закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні.

Приватним виконавцем з метою здійснення примусового виконання рішення суду здійснено пошук майна боржника.

Приватним виконавцем направлено відповідні запити до Пенсійного фонду України та Держаної фіскальної служби України. З отриманих відповідей встановлено, що у боржника відсутні джерела доходу та рахунки у банківських установах. На запити щодо зареєстрованого за боржником іншого рухомого майна, отримано відповіді про відсутність такого майна, зареєстрованого за боржником.

За таких обставин, існує об`єктивна необхідність перевірки наявності майна боржника у житлових приміщеннях, що йому належать, оскільки іншого майна боржника не виявлено.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

17.01.2019 та 28.01.2019 приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника і подальшого опису та арешту майна боржника, здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак здійснити перевірку майнового стану боржника не виявилось за можливе, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

27.03.2019 приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника і подальшого опису та арешту майна боржника, здійснено повторний вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак здійснити перевірку майнового стану боржника не виявилось за можливе, оскільки в даній квартирі знаходився громадянин, якій перешкоджав зайти до квартири та повідомив Приватного виконавця, що не являється боржником, а також відмовився надати документі, які б встановлювали його особу. Невідомий громадянин зобов`язався передати ОСОБА_1 виклик приватного виконавця, відповідно до якого боржнику необхідно з`явитись до Приватного виконавця 03.04.2019 року.

Станом на 05.04.2019 року ОСОБА_1 на виклик до приватного виконавця не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Приватний виконавець в поданні зазначає, що станом на момент звернення з даним поданням будь-яка інформація, документи від боржника не надходили, боржником борг не погашено.

Таким чином, вжиті приватним виконавцем заходи, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду не досягли бажаного результату.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.п.4, 13, ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає право виконавця на звернення до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Судом встановлено, що зазначене рішення суду станом на час розгляду подання боржником не виконано, про що свідчать матеріали подання.

Разом із тим, судом встановлено, що приватним виконавцем надано належні та допустимі докази того, що боржника належним чином було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до житла боржника за вказаною адресою, надано належні докази направлення вимоги про забезпечення державному виконавцю безперешкодного доступу до приміщення квартири боржника, проте, боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики приватного виконавця не з`являється, заборгованість не сплачує.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, однак боржник є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, оскільки приватним виконавцем надано достатньо доказів, які свідчать про необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника як можливого способу виконання судового рішення.

Керуючись, ст. 30 Конституції України, ст.ст. 258-260, 261, 439 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

у х в а л и в :

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефір Олександра Олександровича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника - задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Олефір Олександру Олександровичу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення виконавчих дій.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя