ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» лютого 2019 року

м. Харків

справа № 645/4836/18-ц

провадження № 22ц/818/336/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року в складі судді Попової В.О.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 січня 2010 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2009 року і до повноліття дитини.

Вказала, що у зв'язку зі зміною законодавства та збільшенням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку визначений судом розмір аліментів порушує права дитини і позбавляє її належного утримання.

Зазначила, що відповідач отримує щомісячний заробіток у розмірі 8000,00 грн., у зв'язку з чим необхідно змінити спосіб присудження аліментів та стягувати їх у відсотках від його доходу.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини, визначений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 січня 2010 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2010 року в твердій грошовій сумі, на стягнення аліментів у частці від доходу відповідача; стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року, у якому ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 - задоволено, змінено спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2010 року у справі №22-ц-2520/2010 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; припинено нарахування і стягнення аліментів за рішеннями Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2010 року, у справі № 22-ц-2520/2010 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з дня набрання рішенням законної сили, та відкликано виконавчий лист, що був виданий на виконання рішення; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що порушено підсудність при розгляді справи, оскільки справу розглянуто за місцем проживання позивача, але позивач не висловлювала волевиявлення щодо передачі справи на розгляд до суду за її місцем проживання; що суд не наділений правом самостійного визначення підсудності справи за правилами альтернативної підсудності; що у позовній заяві не зазначено ціну позову; що суд не мав права керуватися постановою Верховного Суду України та Постановою Пленуму Верховного Суду України; що позивач не довела наявності підстав для перегляду раніше визначеного судом розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення; що судом не враховано наявність у нього ще однієї дитини.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довела обставини, передбачені статтею 192 СК України, а саме, зміну майнового та сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров'я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, тому є підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 березня 2010 року, від якого мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1».

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та мешкає з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 січня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 250,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2009 року та до повноліття дитини.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2010 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 січня 2010 року змінено в частині стягнення суми з 250,00 грн. до 300,00 грн., в іншій частині залишено без змін.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що відповідач працював в Харківському слідчому ізоляторі №27 на посаді молодшого інспектора ІІ категорії з 10 квітня 2009 року, отримував дохід у середньому розмірі 1068,65 грн.

З довідки №14/34 від 08 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 працює в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», займає посаду заступника чергового помічника начальника установи, та з його грошового забезпечення утримуються на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, згідно виконавчого листа від 14 квітня 2010 року в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме з січня по червень 2018 року в розмірі 558,00 грн., а з липня по листопад 2018 року - 583,20 грн.

Із свідоцтва про народження від 15 січня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 має ще одну дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, мати якої є ОСОБА_6

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов'язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов'язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860,00 грн., з 1 липня - 1944,00 грн., з 1 грудня - 2027,00 грн., тобто розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим з 1 січня 2018 року 930,00 грн., з 1 липня 972,00 грн., з 1 грудня 1013,50 грн.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред'явлення позову про зміну розміру аліментів.

Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказів того, що стан здоров'я позивача або дитини погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім'ї, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Таким чином, позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров'я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач отримує щомісячний дохід у розмірі 8000,00 грн. не підтверджуються жодними доказами. Відомостей щодо розміру заробітної плати відповідача в сумі 8000, 00 грн. матеріали справи не містять.

На аркуші справи № 29 міститься довідка з місця роботи відповідача, з якої вбачається, що аліменти з заробітної плати відповідача відраховуються регулярно з урахуванням їх індексації.

Таким чином, враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану позивача, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та відсутність підстав для зміни розміру аліментів у зв'язку зі збільшенням їх мінімального розміру, який визначено законом, судова колегія вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів не було.

Суд першої інстанції, не дослідивши і не надавши належної оцінки наданим доказам у справі, не з'ясувавши належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, дійшов передчасного висновку щодо задоволення позову.

У зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з відмовою позивачу в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо того, що справа розглянута з порушенням правил підсудності є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано позов до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

З Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 04 вересня 2018 року вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до юрисдикції Слобідського (Комінтернівського) району м. Харкова.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 надіслано за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова згідно місця проживання позивача.

Згідно частини 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, позови про зміну способу стягнення аліментів можуть бути розглянуті судом за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Чинне цивільне процесуальне законодавство не допускає можливості спорів між судами про підсудність.

Отже, порушень процесуальних норм щодо підсудності справи не вбачається.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2018 року справу повернуто за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за місцем проживання позивача.

На теперішній час ухвала є чинною.

Доказів того, що цю ухвалу суду сторони оскаржували, матеріали справи не містять. Позивач не висловлювала заперечень щодо розгляду справи Орджонікідзевським районним судом м. Харкова.

У зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.