Справа № 583/3833/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

за участю секретаря АРТЕМЕНКО О.С.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), третя особа: ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)

про визначення порядку користування квартирою, що є спільною сумісною власністю

встановив:

19.09.2018 року до суду звернувся позивач. Вимоги мотивував тим, що йому та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Позивач на даний час проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, хоча зареєстрований в спірній квартирі і бажає нею користуватися, але цьому перешкоджає відповідачка. Посилаючись на викладене, просив визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 10,0 кв.м., позначену під номером «5» в технічному паспорті; виділити ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 16,70 кв.м., позначену в технічному паспорті під номером «7» та балкон площею 5 кв.м.; залишити в загальному користуванні всі інші приміщення квартири загальною площею 48,30 кв.м.: коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, кладову; стягнути з судові витрати в сумі 4000 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача, її та їх спільного сина. Син ОСОБА_4 досяг повноліття, одружився та переїхав на проживання до помешкання дружини. ОСОБА_1 оселився по місцю своєї батьківщини по вул. Лугова, 81, м. Охтирка, де проживає постійно. Спірною квартирою позивач не користується і фактично не проживає. Посилаючись на те, що між співвласниками відсутня будь-яка згода та взаєморозуміння щодо порядку користування квартирою, яке б не було прийняте рішення та який не був би встановлений порядок користування спірною квартирою, він буде порушувати права когось із співвласників.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію відповідачки.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши в сукупності докази по справі, виходив з наступного:

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.05.2017 року по справі №583/946/17, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /а.с.32/

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1999 року, виданого на підставі рішення виконкому Охтирської міської ради №534 від 24.11.1999 року, квартира № 31 по вул. Армійська (бувша Червоноармійська), 78, м. Охтирка Сумської області, загальною площею 48,3 кв.м належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.6/. Загальна площа двокімнатної квартири АДРЕСА_3 становить 48, 3 кв.м., в тому числі: 26,70 кв.м. - жила площа ( 1 кімната 10,00 кв.м., 2 кімната 16,70 кв.м.), 19,10 кв.м. підсобна та 2,50 кв.м. лоджія /а.с.7-8/.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який, означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам,свободам та гідності громадян.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ст. 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшим за девять років, крім подружжя.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України зазначається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши у повному обсязі докази, надані учасниками судового розгляду, врахувавши їх доводи і заперечення, врахувавши, що між співвласниками не досягнуто згоди щодо визначення порядку користування квартирою, запропонований позивачем варіант порядку користування спірною квартирою не відповідає, в рівній мірі, інтересам та житловим умовам всіх співвласників і може привести до погіршення їх житлових умов та права власності, не дозволить забезпечити рівні умови реалізації права власності сторін, суд дійшов висновку за правомірне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в звязку з його необґрунтованістю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-89, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), третя особа ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) про визначення порядку користування квартирою, що є спільною сумісною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_5

Повний текст рішення суду виготовлений 08.02.2019 року