Справа № 331/4013/2018
Провадження 2/331/125/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27 » серпня 2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради відділ по Олександрівському району про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та у її вихованні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , заінтересована особа служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради відділ по Олександрівському району про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та у її вихованні.

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її донька - ОСОБА_3 вступила до зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, відповідно, є її онукою та онукою відповідачки.

Оскільки батьки дитини не дбали про неї належним чином, догляд, піклування, виховання дитини переважно здійснювалися позивачкою.

Вона водила онуку до школи та забирала звідти, в разі потреби водила до лікарні, купувала все необхідне, дбала про її побут та розвиток, гуляла з нею.

Ці факти підтверджуються інформацією Запорізької Загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступеня № 90 від 07.12.2016 року № 01-22.2/275, довідкою ЗЗШ № 90 від 16.03.2018 року № 01-23/53, довідкою КЗ « Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 30.03.2018 року № 408/01-13,довідкою відділу служби у справах дітей по Комунарському району від 26.12.2017 року № Д-336.

З 2016 року батько дитини - ОСОБА_4 виїхав на заробітки до Росії, і з того часу в України не проживає.

Донька позивачки - ОСОБА_7 рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2017 року позбавлена батьківських прав відносно доньки.

Весь цей час позивачка спілкувалася з відповідачкою, у них були добрі стосунки і з грудня 2016 року вони домовились про перевід дитини до Запорізького колегіуму № 98 з метою дати онуці кращу освіту, з умовою, що вона буде проживати у відповідачці, що недалеко від цього навчального закладу, а позивачка буде мати змогу безперешкодно продовжувати спілкуватися з дитиною.

Спочатку вона часто навідувала дитину та брала її до себе, останній раз бачила онуку 01.09.2017 року у школі на першому дзвонику.

Але через три тижні потому, дитина перестала до неї виходити, з її слів спілкуватися з нею заборонила відповідачка.

З вказаного часу вона онуку не бачила, спроби дізнатися у відповідачки причини змінення їхнього ставлення до неї виявилися марними, вони на дзвінки не відповідають, на контакт не йдуть.

Вона неодноразово зверталася до керівництва колегіуму № 98 та до служби у справах дітей щодо захисту своїх прав спілкуватися та брати участь у вихованні своєї онуки, але їй було запропоновано вирішувати спірні питання в суді.

Згідно відповіді відділу служби у справах дітей ЗМР по Олександрівському району від 14.02.2018 року за № Д-11 відповідачка заперечує проти побачень позивачки з онукою, вказавши причиною те, що з нею мешкає донька - ОСОБА_7 , яка була позбавлена батьківських прав щодо дитини та що це буде впливати на емоційний стан дитини.

Але це не відповідає дійсності, оскільки донька зі нею не проживає, крім того, вона може спілкуватися з онукою в школі та будь-якому іншому місці, але відповідачка і проти цього заперечує.

Згідно ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Ст. 263 СК України передбачає вирішення судом спорів щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, братів, сестер, мачухи, вітчима у вихованні дитини відповідно до ст. 159 цього Кодексу.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд зобов*язати відповідача - ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні з її онукою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити такі способи участі позивача у вихованні онуки: систематичні побачення щотижня в один з вихідних днів (суботу або неділю) з 10:00 до 17:00 за адресою мого проживання: АДРЕСА_1 та спільний відпочинок влітку - 7 днів безперервно під час літніх канікул.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2018 року відкрито провадження по справі, та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

21.11.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вважали позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими. ОСОБА_2 надала суду письмовий відзив у якому відповідачка зазначила, що 4 жовтня 2008 року між її сином, ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 був укладений шлюб, який був зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1082, що підтверджується копією свідоцтва серія НОМЕР_1 .

Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 лютого 2009 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилася донька - ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Однак, подружнє життя не склалося, оскільки ОСОБА_7 , у той час коли син відповідачки знаходився на службі в підрозділі «Гепард», відпочивала з компанією та розпивала алкогольні напої.

Син відповідачки на протязі декількох років намагався вмовити дружину припинити вживати алкогольні напої та зайнятися сім`єю, але його намагання виявилися марними. Зберегти сім`ю йому не вдалося, а тому він пішов від дружини.

У той час коли ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі та жили разом відповідачка з її чоловіком дуже мало спілкувались з дітьми. Така ситуація виникла у зв`язку з тим, що між ними та позивачкою склались дуже погані відносини. Більш того, вона заборонила сім*ї відповідачки спілкуватись з дітьми.

Після того, як їх син припинив проживати з ОСОБА_7 дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Однак, син не припинив брати участь у вихованні дитини. Матеріально допомагав добровільно, купував їй речі та майже на всі вихідні намагався забрати до відповідачки.

Мати дитини погано ставилась до онуки: вона її била, відбирала речі, які вони їй купували; зі своїми товаришами їла продукти, що привозила відповідачка з її чоловіком, а дитину залишала голодною.

ОСОБА_1 до позову додає копію довідки зі школи № 90 в якій зазначено, що ніби то тільки лише вона приходила до школи та цікавилась життям дини. Насправді, вони (батько дитини, відповідачка та дідусь) також приймали участь у вихованні дитини: водили до дитячого садочку, «Центру реабілітації дітей інвалідів «Дитячий Радонеж», сплачували внески за онуку в школі та по п`ятницях забирали її зі школи на вихідні.

Згідно з довідкою №132 від 19.09.2018 року, Веронікою опікувався батько та бабуся - ОСОБА_2 .

Згідно довідки, виданої «Центром реабілітації дітей інвалідів «Дитячий Радонеж» саме ОСОБА_2 , з 2013 по 2015 рік відвідувала центр з онукою.

22 серпня 2017 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 333/2721/17 ОСОБА_7 була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_6 . Виховувати онуку визвалась ОСОБА_1 . Відповідачка з чоловіком не перешкоджали їй у цьому. Однак, у позивачки були корисливі мотиви у встановленні опіки над їхньою онукою. Вона була охоплена ідеєю отримати грошові кошти на дитину.

Так, після позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав, відповідачку викликали до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради де вирішувалось питання про те, хто буде виховувати дитину. У зв`язку з тим, що вона з чоловіком відмовились надавати позивачці на виховання дитини гроші (оскільки вони пропивались навіть у бабусі), а сказали, що будуть одягати дитину і купувати продукти харчування, то ОСОБА_1 відмовилась він виховання дитини. Отже, на ганку відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради відповідачці віддали дитину на виховання.

Дитина знаходилась у дуже поганому стані. Від умов життя, які їй були влаштовані позивачкою, у дитини була сильна алергія. Позивачка лікувала дитину від застуди сиропами, які їй були протипоказані. Відповідачці довелось докласти значних зусиль для подолання алергічних реакцій у ОСОБА_8 . Так, онука в алергоцентрі лежала навіть під масками для зняття набряків дихальних шляхів, що підтверджується випискою від 14.09.2018 року із медичної карти ОСОБА_6 .

Після того, як дитина почала проживати у відповідачки, онуку перевели до колегіуму № 98, де вона почала навчатись у 2-му «Б» класі.

У колегіумі вона нікому, окрім директора школи та завуча, не повідомляла про ситуацію в якій опинилась онука, щоб до неї добре ставились інші учні і щоб вона себе почувала комфортно. Однак, це тривало недовго.

До нової школи почала приходити позивачка. Одного разу вона прийшла щоб зустрітися з онукою, але та не захотіла з нею спілкуватись. Тоді бабуся влаштувала скандал, кричала та ображала батька дитини. Говорила дитині, що вона батька позбавить батьківських прав. Сама ОСОБА_9 розповідала, що бабуся ( ОСОБА_1 ) говорила погані слова на батька.

ОСОБА_9 дуже сильно переживала з приводу влаштованого скандалу. Нервовий зрив призвів до того, що у дитини на тілі з`явився сип, який лікували чотири місяці, що підтверджується витягом із медичної карти ОСОБА_6 .

З цього приводу ОСОБА_1 в позові зазначила, що відповідачка ніби то заборонила ОСОБА_10 спілкуватись з бабусею. Насправді, вона не забороняла дитині спілкуватись з бабусею, а онука сама не захотіла.

Вона ніколи не перешкоджала ОСОБА_1 спілкуватись з онукою, не перешкоджаю і зараз. Єдине чого не дозволяє онуці, так це забирати дитину до себе додому. Ці умови є повністю обґрунтованими, оскільки разом з ОСОБА_1 проживає її донька, ОСОБА_11 , яка позбавлена батьківських прав.

ОСОБА_1 була власницею квартири АДРЕСА_2 . Однак, квартиру у неї забрали за борги, а на суму, яка залишилась, вона придбала квартиру в Шевченківському АДРЕСА_3 м. АДРЕСА_2 , куди і переїхала. Туди переселилась і її донька, відповідно вони проживають разом.

Сама ОСОБА_9 просила не згадувати більше про її матір, оскільки хоче і її забути, і забути ті обставини, які їй завдали страждань. ОСОБА_9 не хоче, щоб бабуся приходила до школи і не хоче з нею спілкуватись.

ОСОБА_12 в судовому порядку позбавлена батьківських прав, вона зловживає алкоголем та неодноразово притягалась до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Другою причиною через яку вони з чоловіком не бажють віддавати дитину додому є те, що позивачка не дотримується рекомендацій лікарів стосовно харчування дитини. ОСОБА_9 є алергіком, а тому їй не все можна їсти, а на період проходження лікування від кожного висипу дитині була призначена сувора дієта: їй не можна було навіть шматочка хліба, не говорячи вже про солодощі.

Забираючи Вероніку від бабусі, вони дізнавались, що бабуся свідомо давала дитині заборонені продукти, мовляв, трішки не зашкодить. Це повторювалось неодноразово, відповідно, позивачка, усвідомлюючи шкоду від своїх дій, продовжувала її годувати продуктами, які призводили до погіршення стану здоров`я дитини.

Так, на законодавчому рівні закріплено право бабусі на спілкування з онукою. Однак, реалізація цих прав не повинна відбуватись на шкоду дитині та завдавати їй психологічної травми.

Про психологічний стан онуки добре відомо психологу відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ОСОБА_13 Ользі ОСОБА_14 , яка неодноразово працювала з дитиною.

Батько ОСОБА_8 докладає значних зусиль для того щоб забезпечити доньку усім необхідним: одягом, продуктами харчування та т.ін. Для цього він періодично від`їжджає на заробітки. Однак, вони мають тимчасовий характер, а тому коли він перебуває у м. Запоріжжі, то увесь свій час він присвячує ОСОБА_10 : спілкується з нею та займається її вихованням.

У той час коли він знаходиться на заробітках, то спілкування між ним та ОСОБА_15 не припиняється. Батько кожного ранку спілкується з донькою через Skype та за допомогою інших засобів зв`язку.

Виходячи з наведенного, можливе встановити побачення бабусі з онукою лише у присутності відповідачки.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані сторонами докази, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 04.10.2008 року ОСОБА_3 вступила до зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є онукою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2017 року ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_8

Вказане підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 ; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 ; рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2017 року (справа № 333/2721/17) про позбавлення батьківських прав.

Статтею 257 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно статті 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до ч.-ч. 1,2 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов`язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надано суду висновок № 2507/01-20/04 про визначення порядку участі баби ОСОБА_1 у вихованні онуки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У висновку зазначено, що з метою захисту прав та інтересів дитини та для прийняття неупередженого висновку щодо можливості розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , комісія уважно вислухала детальні пояснення сторін, ознайомилась з документами, наданими позивачем ОСОБА_1 , актом обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_6 , яка мешкає разом із бабою ОСОБА_2 , а також актом обстеження умов проживання баби ОСОБА_1 , складеними відділом по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, відділом, по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, довідкою про проведення бесіди із дитиною.

В інтересах малолітньої дитини під час засідання комісії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропонувалось дійти згоди щодо порушеного питання про участь баби у вихованні онуки, але домовленість між ними так і не була досягнута.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись передусім інтересами малолітньої ОСОБА_16 , статтями 159, 263, 257 Сімейного кодексу України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування вважає можливим визначити час і місце побачень баби ОСОБА_1 з малолітньою онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

- кожної суботи з 13.00 години до 19.00 за місцем фактичного проживання баби ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 або в місцях громадського відпочинку, в дитячих культурно-розважальних закладах;

- щороку один тиждень влітку з правом виїзду дитини у супроводі баби ОСОБА_1 за межі м. Запоріжжя.

Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність побачень та спілкування баби ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_17 , також, підтверджуюється наданими позивачкою письмовими доказами інформацією Запорізької Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня № 90 від 07.12.2016 року № 01-22.2/275, довідкою ЗЗШ № 90 від 16.03.2018 року № 01-23/53, довідкою КЗ « Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 30.03.2018 року № 408/01-13,довідкою відділу служби у справах дітей по Комунарському району від 26.12.2017 року № Д-336.

В порядку ст.232 ЦПК України в судовому засіданні було допитано малолітню ОСОБА_18 , яка пояснила суду, що не бажає спілкуватись з бабою ОСОБА_1 Небажання спілкування обґрунтували тим, що баба її «виписала з квартири».

При цьому суд зауважує, що факт зняття онуки ОСОБА_16 з реєстрації за місцем проживання свого підтвердження не знайшов, жодного належного та допустимого доказу з цього приводу суду надано не було.

На переконання суду, вказане свідчить про те, що на малолітню ОСОБА_18 здійснюється сторонній негативний вплив з метою погіршити її стосунки з бабою ОСОБА_1 .

Положеннями ч. ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХЩ789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях, повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки -це духовний дисбаланс на усе життя.

З аналізу вищезазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків, або інших особ, які виховують дитину.

У судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати його нормальному розвитку, а безпосередня участь баби ОСОБА_1 у вихованні онуки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Враховуючи вищезазначене та інтереси дитини, приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме те, що баба ОСОБА_1 виховувала та утримувала онуку належним чином, а також враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про можливість визначити час і місце побачень баби ОСОБА_1 з малолітньою онукою ОСОБА_6 , позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 19, 150, 159, 257, 263 СК України, ст. ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради відділ по Олександрівському району про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та у її вихованні, задовольнити частково.

Зобов*язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити час та місце побачень наступним чином:

-кожної суботи з 13-00 години до 19-00 години за місцем фактичного проживання баби ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 або в місцях громадського відпочинках, в дитячих культурно-розважальних закладах;

-щороку один тиждень влітку з правом виїзду дитини у супроводі баби ОСОБА_1 за межі м. Запоріжжя.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко