Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 629/1296/16-ц

провадження № 61-141св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Тетяна Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області у складі судді Шевцова О. А. від 24 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бровченка І. О., Котелевець А. В., Хорошевського О. М., від 16 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. про визнання незаконними нотаріальних дій та нотаріальних актів, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2011 року між її батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений спадковий договір, згідно з умовами якого ОСОБА_6 після своєї смерті зобов'язався передати ОСОБА_7 житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2014 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду України 23 вересня 2015 року, її позов задоволено частково та визнано спадковий договір недійсним у 1/2 його частини.

Зазначала, що до укладення спадкового договору вказане нерухоме майно було об'єктом спільної сумісної власності її батьків. 08 червня 2011 року померла її мати, спадщину після смерті якої вона прийняла, однак не може оформити право власності у порядку спадкування на 1/2 частини вказаного нерухомого майна, оскільки спірний житловий будинок на підставі договору-купівлі-продажу від 14 травня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області РуденкоТ. В., відчужено ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8

Посилалась на те, що приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Руденко Т. В. при вчиненні нотаріальних дій, а саме під час нотаріального посвідчення спадкового договору та договору купівлі-продажу, порушив вимоги статей 369, 1226 ЦК України, статей 7, 42, 49 Закону України «Про нотаріат», положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд визнати незаконними нотаріальні дії приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Руденко Т. В., вчиненими з порушенням чинного законодавства та грубим порушенням закону, яке завдало їй шкоди, щодо нотаріального посвідчення вказаних спадкового договору, укладеного 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та договору купівлі-продажу, укладеного 14 травня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у тому числі визнати незаконними відповідні нотаріальні акти, скасувати вказані нотаріальні дії та відповідні нотаріальні акти; зобов'язати приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Руденко Т. В. відшкодувати ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн; стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано нотаріальну дію приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. у вигляді посвідчення спадкового договору, укладеного 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 3584.

Стягнуто з приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов'язана була на підставі статті 5 та пунктів 1, 2 частини першої статті 49 Закону України від 07 травня 2011 року «Про нотаріат», відмовити у вчиненні нотаріальної дії у вигляді посвідчення спадкового договору від 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки вчинення такої нотаріальної дії суперечило законодавству України, яке регулює правовий режим спільного сумісного майна, набутого подружжям під час шлюбу, а також через неподання відомостей, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме волевиявлення ОСОБА_10 на відчуження нерухомого майна шляхом укладення саме спадкового договору. Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконною нотаріальної дії відповідача щодо посвідчення спадкового договору від 20 жовтня 2011 року та її скасування.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внаслідок незаконного посвідчення спадкового договору відповідачем позивач зазнала душевних страждань, пов'язаних з необхідністю судового захисту своїх прав на спадкування за законом, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27 листопада 2017 року, апеляційні скарги приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В., ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_11 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. про визнання незаконною та скасування нотаріальної дії у вигляді посвідчення спадкового договору, укладеного 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 3584, та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення з приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області РуденкоТ. В. на користь держави судового збору скасовано.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач обрала неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки оскаржувані нотаріальні дії та акти нотаріуса вчинені щодо інших осіб, ОСОБА_4 не брала участі у вчиненні оскаржуваних нотаріальних дій. При цьому позивач вже скористалась своїм правом на судовий захист та звернулась до суду з позовами про визнання спадкового договору недійсним, застосування наслідків недійсності спадкового договору, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності. Рішення суду за вказаними позовами є чинними та набрали законної сили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та рішення апеляційного суду та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в частині задоволення позовних вимог залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона обрала неправильний спосіб захисту своїх прав та помилково вважав, що цей спір стосується визнання недійсними спадкового договору та договору купівлі-продажу, оскільки вона у позовних вимогах не порушувала питання про визнання вказаних правочинів недійсними.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що під час посвідчення договору купівлі-продажу від 14 травня 2015 року відповідачу було відомо про розгляд у суді справи за її позовом до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу РуденкоТ. В., про визнання спадкового договору недійсним та стягнення безпідставно отриманих коштів. Оскільки вона не погодилась з ухвалою суду касаційної інстанції від 04 грудня 2014 року, постановленою у вказаній справі, вона подала до Верховного Суду України заяву про перегляд вказаного судового рішення, яка була зареєстрована у Верховному Суді України 17 квітня 2015 року, тобто раніше, ніж був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 14 травня 2015 року, а тому відповідач не мала права посвідчувати вказаний договір.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2018 року приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позивач обрала неправильний спосіб захисту своїх прав.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що 20 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. посвідчено спадковий договір між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно до якого відчужувач ОСОБА_6 передає після своєї смерті у власність набувача ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1, з відповідними надвірними будівлями та спорудами. Договір містить умову про те, що відчуження житлового будинку за цим договором вчиняється за письмовою заявою про згоду колишньої дружини відчужувача, підпис на якій засвідчено нотаріально. Вказана заява доведена до відома набувача.

Відповідно до заяви ОСОБА_10, посвідченої 23 липня 2008 року приватним нотаріусом Сахновщинського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12, ОСОБА_10 надала згоду її колишньому чоловікові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на продаж ним придбаних під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти жилого будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки № 19, які розташовані по АДРЕСА_1, за суму та на умовах на його власний розсуд.

Для посвідчення спадкового договору нотаріусу також було надано такі документи: правовстановлюючий документ про право власності та витяг з реєстру прав власності від 31 серпня 2011 року, якими підтверджується право власності ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1; довідку Лозівського міського кварталу № 21; довідку Міськрайонного управління Держкомзему у місті Лозова і Лозівському районі Харківської області від 18 жовтня 2011 року, відповідно до якої право власності на земельну ділянку по вул. 60 років СРСР, 19 у м. Лозова Харківської області не оформлювалося; заяву ОСОБА_7 про ознайомлення із заявою ОСОБА_10, заяву ОСОБА_13 про те, що їй відомо про укладення спадкового договору ОСОБА_7, а також заяву ОСОБА_6 про те, що він ознайомлений із заявою ОСОБА_14 (дружини ОСОБА_7).

21 січня 2013 року ОСОБА_6 помер.

На підставі запису приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. на правовстановлюючому документі, у зв'язку зі смертю відчужувача ОСОБА_6, за спадковим договором право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 перейшло до набувача за цим договором - ОСОБА_7

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2014 року у цивільній справі № 629/3299/13-ц позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Руденко Т. В., про визнання спадкового договору недійсним та стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено частково, визнано частково недійсним спадковий договір, укладений 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а саме у 1/2 його частині. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Позивач є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10

Рішенням Апеляційного суду Харківської області 06 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року, рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2014 року змінено, а саме скасовано в частині визнання частково недійсним спадкового договору, укладеного 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 3584, а саме у 1/2 його частини і в цій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, а також скасовано в частині стягнення з ОСОБА_7 судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області 06 серпня 2014 року скасовано та залишено в силі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2014 року.

14 травня 2015 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. вчинено нотаріальну дію у вигляді посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Цей договір був посвідчений нотаріусом на підставі спадкового договору від 20 жовтня 2011 року, витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 січня 2015 року, витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 12 березня 2013 року, довідки про відсутність зареєстрованих осіб від 13 травня 2015 року, висновку про вартість майна, довідки Управління Держкомзему у Лозівському районі Харківської області від 20 березня 2015 року, заяв ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішеннями Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року та Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Руденко Т.В., про застосування наслідків недійсності спадкового договору, відшкодування моральної шкоди, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, виділ у натурі частки із нерухомого майна

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незміненій та нескасованій частинах та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

За положеннями частини першої та другої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною другою статі 31 ЦПК України 2004 року позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб'єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов'язаних з нотаріальною дією.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин щодо яких виник спір.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса (пункт 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_4 вбачається, що позивач вважала, що її права як спадкоємиці ОСОБА_10 порушені нотаріальним посвідченням спадкового договору від 20 жовтня 2011 року, на підставі якого до ОСОБА_7 перейшло право власності на 1/2 частину спірного будинку, та договору купівлі-продажу від 14 травня 2015 року про продаж вказаного майна ОСОБА_8

Однак наведені обставини за їх доведеності відповідно до статей 203, 215 ЦК України можуть бути підставами для визнання оспорюваних правочинів недійсними, за наявності для цього визначених законодавством підстав, а не для визнання незаконними та скасування нотаріальних дій.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті позовних вимог, урахував зазначені положення закону та дійшов правильного висновку про те, що позивач безпосередньо не брала участі у нотаріальному процесі 20 жовтня 2011 року під час посвідчення нотаріусом спадкового договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та договору купівлі-продажу від 14 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому нею обраний неправильний спосіб захисту своїх прав.

Також суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позивач вже скористалась своїм правом на судовий захист та звернулась до суду з позовами про визнання спадкового договору недійсним, застосування наслідків недійсності спадкового договору, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, за якими ухвалені судові рішення, які набрали законної сили.

З огляду на це безпідставними є доводи ОСОБА_4, викладені в касаційній скарзі, про те, що вона обрала правильний спосіб захисту своїх прав.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не мала права посвідчувати договір купівлі-продажу від 14 травня 2015 року, є безпідставними з огляду на таке.

Так, у справі, що переглядається, установлено, що договір купівлі-продажу від 14 травня 2015 року було посвідчено нотаріусом, зокрема, на підставі спадкового договору від 20 жовтня 2011 року.

06 серпня 2014 року Апеляційним судом Харківської області було змінено рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2014 року, а саме скасовано в частині визнання частково недійсним спадкового договору, укладеного 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 3584, а саме у 1/2 його частини і в цій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, а також скасовано в частині стягнення з ОСОБА_7 судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін та набрало законної сили з моменту проголошення (а. с. 151-152, т. 3)

Зазначене рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 26 травня 2015 року ОСОБА_4 поновлено строк на звернення до суду із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року, відкрито провадження у справі та зупинено виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2014 року та рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2014 року до закінчення провадження в справі у Верховному Суді України, яка 29 травня 2015 року була направлена сторонам у справі.

Постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області 06 серпня 2014 року скасовано та залишено в силі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2014 року.

Отже, договір купівлі-продажу від 14 травня 2015 року був посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т. В. під час дії судового рішення (рішення Апеляційного суду Харківської області 06 серпня 2014 року), яким визнано чинним спадковий договір від 20 жовтня 2011 року, також була відсутня судова заборона щодо вчинення вказаного правочину, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Крім того, ОСОБА_4 оскаржує нотаріальні дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 14 травня 2015 року, внаслідок яких її позбавлено права на 1/2 частини житлового будинку, на який вона претендує як спадкоємець ОСОБА_10, а тому належним способом захисту її прав є пред'явлення позову про право на вказане нерухоме майно, а не оскарження нотаріальних дій.

Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки порушення прав позивача не було підтверджене під час судового розгляду справи.

Відсутні правові підстави для задоволення клопотання ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною третьою статті 403 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій та нескасованій частинах та рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2017 року в незміненій та нескасованій частинах та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта