КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/745/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Шум Л.М.

Унікальний №759/15273/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості, просило солідарного стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 70 352,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 490 765,59 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 25 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № К2НСА800002220, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 17 550.75 доларів США на строк до 24 січня 2013 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою. Відповідно до укладеного Договору поруки № К2НСА800002220/1 від 25 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № К2НСА800002220 від 25 січня 2008 року.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань утворилась заборгованість, яка станом на 26 червня 2015 року становить 70 352,32 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 13 701,75 доларів США; заборгованість по відсоткам - 2 515,54 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - -519,20 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 46 254,48 доларів США а також штрафу: 11,80 доларів США - фіксована частина, 3 349,55 доларів США процентна складова.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року в позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 03 грудня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та в задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що судом першої інстанції не надана належна правова оцінка тому, що договір поруки від 25 січня 2008 року № К2НСА800002220/1 укладений між Позивачем та ОСОБА_2 є припиненим в силу ст. 559 ЦК України.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Рішенням Індустріального районного суду від 29 грудня 2015 року по справі № 202/34069/13-ц, яке міститься в матеріалах справи, позов банку було задоволено та в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет застави.

Даний позов був поданий банком ще у 2013 році, з вимогою до суду про стягнення існуючої заборгованості саме з поручителя у шести місяців з моменту невиконання своїх обов'язків боржником банк не звертався, а отже порука є припиненою і відповідно з ОСОБА_2 кошти не підлягають стягненню.

Представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів з поручителя скасувати та ухвалити нове про визнання поруки припиненою.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, державного виконавця, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір №К2НСА800002220, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 17 550,75 доларів США на строк до 24 січня 2013 року. (а.с. 10-14)

25 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №К2НСА800002220/1, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання божником зобов'язань за кредитним договором №К2НСА800002220 від 25 січня 2008 року. (а.с.15)

Внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань станом на 26 червня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 70 352,32 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 13701,75 доларів США; заборгованість по відсоткам - 2 515,54 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 519,20 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 46 254,48 доларів США а також штрафу: 11,80 доларів США - фіксована частина, 3 349,55 доларів США процентна складова. (а.с. 3-5)

В грудні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення, а ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Акцент-Банк» про визнання договору поруки недійсним.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №К2НСА800002220 від 25 січня 2008 року в розмірі 20 221,76 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 7,99 станом на 19 січня 2012 року становить 161 571,86 грн., а саме: 13 701,75 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 264,41 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 255,60 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 000,00 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, звернуто стягнення на предмет застави автомобіль: Mitsubishi, модель Lancer, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: JMBSRCS3A7U013965, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1 615,72 грн. (а.с.83-85)

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів невідповідності наданих банком розрахунків відповідачами суду не надано, боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність за зобов'язанням, а тому вимоги позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки, як припиняючого, тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 12 договору поруки від 25 січня 2008 року, укладених між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, вказано, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Отже, строк припиняння поруки встановлений в договорах поруки.

Відповідно до п. 16.1.5 кредитного договору №К2НСА800002220 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кінцевим терміном погашення кредиту встановлено 24 січня 2013 року.

З позовом до суду про звернення стягнення на предмет застави ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в лютому 2012 року, а з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі і до поручителя банк звернувся 23 вересня 2015 року.

Враховуючи вказане колегія суддів вважає, що банком не було пропущено п'ятирічний строк встановлений в договорі поруки, а тому підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль