Номер провадження 2/243/740/2019
Номер справи 243/918/19
І м е н е м У к р а ї н и
«11» лютого 2019 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Хаустової Т.А.
за участю: секретаря судового засідання - Кобець О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці за договором позики,-
Відповідно до п. 2.3 договору позики, відповідач ОСОБА_2 повинен виплатити неустойку, у вигляді пені, в розмірі 0,1 % від суми неповернутої позики, за кожен день прострочення, до дня повернення позики.
Згідно змісту відповідного договору позики від 06 жовтня 2007 року строк повернення позики до 06 жовтня 2009 року. Тобто, у звязку з неповерненням суми позики у визначений строк з 07 жовтня 2009 року позичальник є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання.
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволені частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі - 40123 грн. 15 коп., проценти за користування позикою - 170 грн. 39 коп., 3 % річних від простроченої суми - 2691 грн., пеню за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року 14644 грн. 95 коп., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6712 грн. 43 коп., понесені судові витрати 965 грн. 51 коп.

Як випливає з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про судоустрій України», суди загальної юрисдикції становлять єдину систему. Тому висновки і мотиви, зазначені в рішенні або в ухвалі вищестоящого суду, обовязкові для нижчестоящого суду при новому розгляді конкретної справи, у якій вищестоящий суд дав вказівку, зокрема, у яких скасовано рішення нижчестоящого суду.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2013 року у цивільній справі № 2/243/767/2013; 243/1107/13-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі 1203 грн. 69 коп., пеню в розмірі 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 401,20 грн., понесені судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі № 2/243/553/2015; 243/410/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції, пені та процентів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі - 1203 грн. 69коп. , пеню в розмірі - 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції, за період з 01січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, в розмірі 10191,27 грн., понесені судові витрати в розмірі - 301 грн. 45 коп.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі № 2/243/487/2016; 243/172/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, - задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в розмірі 14526,89 грн., три відсотки річних у розмірі 1722 грн. 84 коп., пеню в розмірі 20961,23 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 24866,34 грн., понесені судові витрати в розмірі 621 грн. 80 коп.

Положення норм права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів передбачених законом, а також угод які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, а також, правової позиції висловленої Верховним Судом в постанові, від 19 березня 2018 року, у справі № 718/2080/17-ц.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області, від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволені частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1, суму основного боргу у розмірі 40123 грн. 15 коп., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6712 грн. 43 коп.

Вважає, що оскільки основна сума позики частково відповідачем не сплачена після набрання судового рішення законної сили, то необхідно стягнути з відповідача основну суму позики у розмірі 46835,58 грн. (40123,15 грн. + 6 712,43 грн.).

Додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції: за рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2013 року у розмірі 401, 20 грн.; від 20 лютого 2015 року - у розмірі 10191, 27 грн., від 04 лютого 2016 року у розмірі 24866,34 грн., загальна 82294,39 грн.

Оскільки на час розгляду справи день платежу не настав, а зобовязання залишається не виконаним, то розмір зобовязання визначений у гривні підлягає коригуванню в залежності від зміни офіційного курсу гривні до долара США.

46835, 58 грн.: 7,993грн. = 5859, 57 долара США. (на 28 серпня 2012 року).

5859, 57 долара США х 23,7837 грн. = 139362,25 грн. (на 01 січня 2016 року).

5859, 57 долара США х 27,6882 грн. = 162240,94 грн. (на 01січня 2019 року).

Між сторонами в письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого позикодавець має право вибору валюти, в якій має бути повернуто позику.

Вважає, що стягнення курсової різниці є способом захисту цивільного права, передбаченим п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, тобто примусовим виконанням обов'язку в натурі, оскільки полягає у стягненні тієї частини боргу у гривнях, яка не була стягнута раніше, з огляду на зміну офіційного курсу гривні до тієї іноземної валюти в якій сторони встановили еквівалент грошового зобовязання день платежу за яким не настав через прострочення його виконання.

162240, 94 грн. - 82294, 39 грн. = 79946,55 грн. (курсова різниця).

Просить суд стягнути із ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1, користь курсову різницю за договором позики, еквівалент долара США за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 79946,55 грн. та судові витрати у розмірі 800,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 11 лютого 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. (а.с.14,15).

Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним отримана 06 лютого 2019 року (а.с.16) та відзив відповідачем до суду не наданий.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці за договором позики не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З договору позики, укладеного 06 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1, позичив грошові кошти ОСОБА_2 у сумі 50500 грн., що еквівалентно 10000 доларів США, які ОСОБА_2 повинен повернути у строк до 06 жовтня 2009 року.

За порушення зобовязань по договору позики позичальник сплачує позикодавцю 0,1 % від суми неповернутої позики за кожен день прострочення платежу до дня фактичного повернення (а.с. 6).

Частиною другою статті 1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З Розписки, наданої ОСОБА_2 ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 50500,00 грн., які зобовязався повернути у строк до 06 жовтня 2009 року (а.с. 7).

Даний договір позики від 06 жовтня 2007 року та Розписка до нього від 06 жовтня 2007 року були предметом розгляду цивільної справи № 2/0544/1316/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборгованості за договором позики (а.с.17-19 ).

Так, Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012, справа № 2/544/1316/12, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 06 жовтня 2007 року задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, суму основного боргу у розмірі 40123 грн. 15 коп., проценти за користування позикою 170 грн. 39 коп., 3 % річних від простроченої суми 2691 грн., пеню за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року 14644 грн. 95 коп., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6712 грн. 43 коп., понесені судові витрати 965 грн. 51 коп. (а.с. 20-22).

Також у цьому рішенні апеляційний суд зазначив, що «судом встановлено, що між ОСОБА_1Ф та ОСОБА_2 06 жовтня 2007 року був укладений в простій письмовій формі договір позики, предметом якого є грошові кошти в сумі 50500 грн., що еквівалентно станом на 06.10.2007 року 10000 доларам США. Строк повернення позики встановлений договором по 06.10.2009 року. Пунктом 2.3 передбачено розмір пені 0,1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочки виконання зобов'язання.

Із тексту розписки, що є додатком до договору, вбачається, що ОСОБА_2 отримав від позичальника 50500 грн.

Висновок суду, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення основного боргу в сумі 73331 грн. 97 коп., що еквівалентно 9325,70 доларів США, є правильним, оскільки частина перша статті 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем.

Отримання грошей у національній валюті підтверджується розпискою позичальника. Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України ОСОБА_2 зобов'язаний повернути позикодавцю саме 50500 грн.

Ст. 524 ЦК України визначає валютою зобовязання грошову одиницю України - гривню.

Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Доводи скарги, що суд не врахував положення п. 1.2. договору позики, яким передбачено повернення боргу як в національній валюті, так і за вибором позикодавця на його додаткову вимогу в еквіваленті 10000 доларів США за курсом Національного банку України на день повернення позики, відхиляються апеляційним судом.

Діюче законодавство дозволяє сторонам визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. У даному спорі валютою зобовязання є гривня.

Відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості у сумі, що зазначена позивачем.» (а.с. 20-22 )

Таким чином суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що позичальник зобов'язався повернути позикодавцю суму еквівалентну 10000 доларів США, яку відповідач, власною рукою встановив в Розписки, оскільки з тексту Розписки вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 саме 50500,00 грн., а не 10000,00 доларів США (а.с. 7). Також дана обставина встановлена у вищезазначених судових рішеннях, яка відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування.

Також Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2013 року по цивільній справі № 2/243/767/2013; 243/1107/13-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі 1203 грн. 69 коп., пеню в розмірі 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 401,20 грн., понесені судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с. 25-26).

Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі № 2/243/553/2015; 243/410/15-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі - 1 203 грн. 69коп., пеню в розмірі - 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, в розмірі 10191,27 грн., понесені судові витрати в розмірі - 301 грн. 45 коп. (а.с. 23-24).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі № 2/243/487/2016; 243/172/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, - задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, проценти за користування позикою в розмірі 14526,89 грн., три відсотки річних у розмірі 1722 грн. 84 коп., пеню в розмірі 20961,23 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 24866,34 грн., понесені судові витрати в розмірі 621 грн. 80 коп. (а.с. 9-10).

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що вказаними судовими рішеннями встановлено, що грошові зобов'язання ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 мають виконуватися у валюті договору позики - у гривні. При цьому судові інстанції виходили з того, що предметом договору позики між сторонами у справі були 50500,00 грн., а не будь-яка сума у доларах США .

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 курсової різниці за договором позики, еквівалент долара США за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 79946,55 грн. не підлягають задоволенню, оскільки Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2012 року № 2-0544/1316/2012 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, яке змінено Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012, справа № 2/544/1316/12, та яке набуло законної сили 28 серпня 2012 року, встановлено, що грошові зобов'язання ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 за договором позики від 06 жовтня 2007 року мають виконуватися у валюті договору позики - у гривні, а не у будь якій іншій іноземній валюті.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці за договором позики, еквівалент долара США за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 79946,55 грн., а тому вимоги щодо відшкодування судових витрат також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283,353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці за договором позики відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року

Головуючий:

суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4