Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-2661/10
Провадження № 6/711/75/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Нарадько Л.О.,

за участю приватного виконавця ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за поданням приватного виконавця ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,-

в с т а н о в и в :

14 березня 2019 року приватний виконавець ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з поданням, у якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання нею своїх зобовязань за виконавчим листом № 2-2661/2010 від 26 листопада 2010 року.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначив, що на виконанні знаходиться виконавче провадження 56962512 з виконання виконавчого листа № 2-2661/2010, виданого 26 листопада 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії заборгованості за договором кредиту № 895/06-034-50 від 12 лютого 2007 року в сумі 90497,63 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 721809 грн. 10 коп.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2, дата народження 02 жовтня 1974 року, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавцем 09 серпня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Між тим, рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити до ТСЦ МВС 7141 в м. Черкаси та ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, що боржнику на праві власності належать наступні транспортні засоби:

1)КАМАЗ 54112, 1990 Р.В., ДНЗ 02323МА, ЧЕРВОНИЙ, № КУЗОВА 1.

2)DAF 95ХF380, 2001 Р.В., ДНЗ СА2274АС, ЧЕРВОНИЙ, НОМЕР ШАСІ ХLRТЕ47ХS0Е546416.

Земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

До того ж, виконавцем 07.03.2019 року на адресу боржника надсилались виклики (копії додаються) щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з'явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику на праві власності належать:

-1/3 частка в квартирі №118, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Кривалівська (ОСОБА_4), 37;

-квартира №200, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 320, однак ОСОБА_2 рішення не виконує.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 11 лютого 2019 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №611314, виданий 21 січня 2011 року органом видачі 7101.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

В судовому засіданні приватний виконавець ОСОБА_1 підтримав внесене подання та додатково пояснив, що боржнику ОСОБА_2 відомо про відкрите виконавче провадження, проте, вона свідомо не виконує рішення суду, не повідомляє про місцезнаходження належних їй транспортних засобів, не повідомила про звернення стягнення на її майно та не подає на його вимогу декларацію про доходи і майно. Строк для подачі такої декларації Законом України «Про виконавче провадження» не визначений. Також вказує, що ОСОБА_2 у грудні 2018 року ознайомилася із виконавчим провадженням №56962512. У матеріалах виконавчого провадження є дані про те, що боржнику направлялася рекомендованим листом постанова про відкриття виконавчого провадження, проте, вказаний лист повернувся неотриманим з відміткою «за закінченням строку зберігання». Виклик від 07 березня 2019 року направлявся на адресу боржника простим листом, між тим, на даний час відомості про отримання вказаного листа відсутні.

Заслухавши думку приватного виконавця ОСОБА_1, дослідивши матеріали подання приватного виконавця та матеріали цивільної справи № 2-2661/10 і докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження №56962512 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-2661/2010 від 26 листопада 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії заборгованості за договором кредиту № 895/06-034-50 від 12 лютого 2007 року в сумі 90497,63 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 721809 грн. 10 коп.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2, дата народження - 02 жовтня 1974 року, РНОКПП НОМЕР_1.

09 серпня 2018 року приватним виконавцем ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, проте, відомості про отримання вказаної постанови боржником ОСОБА_2 в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Між тим, рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Крім того, під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити до ТСЦ МВС 7141 в м. Черкаси та ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, що боржнику на праві власності належать наступні транспортні засоби:

1)КАМАЗ 54112, 1990 Р.В., ДНЗ 02323МА, ЧЕРВОНИЙ, № КУЗОВА 1.

2)DAF 95ХF380, 2001 Р.В., ДНЗ СА2274АС, ЧЕРВОНИЙ, НОМЕР ШАСІ ХLRТЕ47ХS0Е546416.

Земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

21 серпня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про розшук вищевказаного майна боржника.

До того ж, приватним виконавцем 07 березня 2019 року на адресу боржника надсилався виклик за № 519 щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак, ОСОБА_2 на виклик не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Між тим, відомості про отримання вказаного виклику боржником ОСОБА_2 в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 11 лютого 2019 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №611314, виданий 21 січня 2011 року органом видачі 7101.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 та 3 вказаної статі Закону визначено обов'язки та повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому відінших осіб; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходита майно боржника; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» (в частині, що не суперечить нормам ЦПК України в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року та Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 02 червня 2016 року), ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання державного чи приватного виконавця, суд має перевірити вчинення державним чи приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та зясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту 5 частини 1, частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від покладених на нього рішенням суду зобов?язань, тобто, наявність лише самого зобов?язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Також, у поданні відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості. Судом не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про те, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що вона отримувала виклик до приватного виконавця ОСОБА_1А, тобто відсутня винна поведінка боржника, що ухиляється від виконання зобов?язання, враховуючи, що виконавче провадження № 56962512 відкрите ще 09 серпня 2018 року.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю приватного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, саме виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, закріпленого статтею 33 Конституції України, де чітко зазначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем не надано всіх необхідних доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов?язання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов?язання. Крім того, з матеріалів, долучених до подання не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останньої у статусі боржника, у зв?язку з чим, подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про державну прикордонну службу України», ст.ст. 2, 4, 131, 247, 258, 260, 261, 353, 441, 446 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні подання приватного виконавця ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_5