Ухвала

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 453/1015/18

провадження № 61-2608ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СинельниковаЄ. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, винесені за результатами розгляду заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01 жовтня 2012 року, виданий управлінням Держкомзему у Сколівському районі Львівської області на ім'я ОСОБА_4 та зареєстрований у книзі записів реєстрації відповідних державних актів за № 02574.

Одночасно із поданням позову позивач подав до суду заяву, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку (кадастровий номер: НОМЕР_1), площею 2,0 га, із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочищі «Івашковець-Довжки» за межами населеного пункту на території Плав'янської сільської ради Сколівського району Львівської області і належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01 жовтня 2012 року, виданого управлінням Держкомзему у Сколівському районі Львівської області та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів за № 02574, який оскаржується.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22 серпня

2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, заяву ОСОБА_6 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням

у встановленому законом порядку земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 2, 0 га із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочищі «Івашковець-Довжки» за межами населеного пункту на території Плав'янської сільської ради Сколівського району Львівської області і належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого управлінням Держкомзему у Сколівському районі Львівської області 01 жовтня 2012 року та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів за № 02574.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій 28 січня 2019 року, представник

ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року і прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що

заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки є неспівмірним з позовними вимогами заходом та фактично позбавляє відповідача правомочностей власника.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Судами встановлено, що ОСОБА_6, звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку ОСОБА_4, зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити виконання можливого рішення суду у цій справі, оскільки відповідач може відчужити належну їй земельну ділянку.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, враховуючи характер спору і суть позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову пропорційно до заявлених позовних вимог, тимчасово заборонивши відповідачу вчиняти дії, пов'язані з розпорядженням належною їй на праві власності земельною ділянкою. Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами та не є надмірно обтяжливим для особи, по відношенню до якої такий захід застосований.

Вжитий захід спрямований на попередження недобросовісної поведінки відповідача на час розгляду судового спору, недопущення з її боку дій, які можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Згідно частини першої статті 159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу, підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Статтею 154 ЦПК України визначений порядок здійснення зустрічного забезпечення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильність застосування судами норм процесуального права при частковому задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивуванні судових рішень не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2018 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, винесені за результатами розгляду заяви про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку, - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта