ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 635/678/19

провадження № 22-ц/818/1631/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Північно-Східне міжрегіональне управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції,

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення недоплаченої грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2019 року в складі судді Панас Н.Л.,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області та просив стягнути з відповідача недоплачену грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна та невиплачену грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 41036 грн. 07 коп.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2019 року у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення недоплаченої грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб відмовлено на підставі п.1 ч.1. ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмова суду першої інстанції у відкритті провадження у справі, фактично є відмовою у доступі до правосуддя, що порушує право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом. Зазначив, що його звернення до суду з позовом спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

Вказує також, що спір, який розглядається, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, оскільки має приватно-правовий характер, а вимоги про стягнення коштів не поєднані з вимогою про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а тому його не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

12 березня 2019 року до Харківського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов и відзив Північно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спір виник між особою, яка проходила державну службу та суб'єктом владних повноважень, а отже є публічно правовим, тому повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом з тим, відповідно до ч.1. ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 2 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в порядку цивільного судочинства, в якому просив суд стягнути з відповідача недоплачену грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна та невиплачену грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 41036 грн. 07 коп.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у зв'язку з його звільненням зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України, 07 червня 2018 року йому було виплачено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 7736 грн. 31 коп. Проте, при розрахунку розміру грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, посадовими особами Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, не враховано вартості предметів речового майна, які не були видані позивачу під час проходження служби у період з серпня 2001 року по 14 серпня 2013 року.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого адміністративного Суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 року №8 встановлено, що, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються наслідків звільнення 05 квітня 2018 року у зв'язку із скороченням штатів з посади начальника Харківського міського віддділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, яке є юридичною особою публічного права.

Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції є структурною одиницею Державної кримінально-виконавчої служби України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт пояснив, що він проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України і на нього розповсюджувались дія Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та Закону України «Про Національну поліцію».

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом за правилами КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає, зо ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального закону і підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко