ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/742/19 Справа № 199/7135/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - ПАТ "ПУМБ") звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи його тим, що 22 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №5854013, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 85.583 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,90% на рік на строк до 22 листопада 2027 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань 22 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір №5872080, за умовами якого остання в іпотеку банку передала квартиру, реєстраційний номер: 6470078, загальна площа 45,1 кв.м, житлова площа 27,4 кв.м, відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 листопада 2007 року №16531580, виданого комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», предмет іпотеки складається з: 1 - коридор, 2 - комора, 3- ванна, 4- туалет, 5 - кухня, 6,7 - житлові, 1 - лоджія, що розташована у АДРЕСА_1.

Вказували, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору та з метою захисту своїх прав та інтересів, вони зверталися до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та 29 квітня 2016 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області прийнято рішення, згідно з яким позовні вимоги банку було задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №5854013 у розмірі 154.369 доларів США 95 центів, що складається з заборгованості за сумою кредиту - 85.406 доларів США 75 центів; заборгованості по процентам за користування кредитом - 68.963 долари США 23 центи. Вказане рішення ОСОБА_4 не виконано, заборгованість за кредитним договором №5854013 не погашена, стягнення на предмет іпотеки не здійснено.

Зазначали, що фіктивним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року визнано недійсним договір іпотеки №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В., припинено іпотеку в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі договору іпотек №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1; знято заборону в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладену на підставі договору іпотеки №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1, припинено заборону №6091783, зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 23 листопада 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. на підставі договору іпотеки №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_4 на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1.

Згідно листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська №2/1293/16 від 02 серпня 2016 року вищевказане рішення даним судом та суддею, яка вказана в ньому, не ухвалювалося, за номером справи №199/6645/15-ц зареєстровано зовсім іншу справу

Посилаючись на те, що, фіктивне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року було виконано, а наразі банку стало відомо, що новим власником предмету іпотеки є ОСОБА_2, в той час коли за кредитним договором рахується не погашена заборгованість, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 іпотекодавцем з усіма правами та обов'язками за іпотечним договором №5872080 від 22 листопада 2007 року у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки квартиру, що розташована у АДРЕСА_1; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №5854013 в загальному розмірі станом на 29 серпня 2016 року у розмірі 85.406 доларів США 75 центів звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експортом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ПАТ "ПУМБ" задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги банку залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним,Є оскільки банком не надсилалась письмова вимога, банк пропустив строк позовної давності, крім того обрав не вірний спосіб захисту цивільного права.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 22 листопада 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №5854013.

За умовами вказаного договору банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 85.583 долари США, а остання, в свою чергу, зобов'язалась використати його за цільовим призначенням, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11,90% річних та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 22 листопада 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 був укладений Іпотечний договір №5872080, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Віхровим О.В. та зареєстрований за реєстровим номером 1604, згідно з яким ОСОБА_4 передала в іпотеку банку в забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер: 6470078, загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 листопада 2007 року №16531580, виданого комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», предмет іпотеки складається з: 1 - коридор, 2 - комора, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7 - житлові, 1 - лоджія.

За домовленістю сторін на момент укладення договору предмет іпотеки було оцінено в суму 432.197 грн. При цьому пункт 1.3 іпотечного договору передбачає, що при зверненні стягнення та реалізації предмету іпотеки іпотекодержатель (банк) не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмету іпотеки.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору та з метою захисту своїх прав та інтересів, банк звертався до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

29 квітня 2016 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області ухвалене рішення, яким позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №5854013 у розмірі 154.369 доларів США 95 центів, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 85.406 доларів США 75 центів; заборгованості по процентам за користування кредитом - 68.963 долари США 23 центи.

Вищевказане рішення ОСОБА_4 не виконано, заборгованість за кредитним договором №5854013 не погашена, стягнення на предмет іпотеки не здійснено.

В той же час, заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8, діючого в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ЗАТ "ПУМБ" про визнання договору іпотеки недійсним, скасування іпотеки та заборони визнано недійсним договір іпотеки №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В., припинено іпотеку в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі договору іпотек №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1; знято заборону в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладену на підставі договору іпотеки №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1; припинено заборону №6091783, зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 23 листопада 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. на підставі договору іпотеки №5872080 від 22 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1.

Відповідно до листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська №2/1293/16 від 02 серпня 2016 року вищевказане рішення даним судом не ухвалювалося, за номером справи №199/6645/15-ц зареєстровано зовсім іншу справу.

Підроблене заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року було виконане.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №66586690 від 25 серпня 2016 року власником майна, яке знаходилось в іпотеці у банку, є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2016 року.

В той же час, відповідно до умов п.п.1.6 договору іпотеки за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право: задовольнити свої вимоги за Основним зобов'язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до Кредитного договору, цього договору та чинного законодавства України; відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов'язані із реалізацією будь-яких прав Іпотекодержателя, що випливають з цього Договору, включаючи витрати на утримання та збереження предмету іпотеки; витрати на страхування предмета іпотеки (якщо іпотекодержатель поніс такі витрати); збитки, завдані іпотекодержателю порушенням основного зобов'язання чи умов цього договору; витрат, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювач, юрист), на оформлення права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки (якщо Іпотекодержатель вирішить залишити предмет іпотеки у своїй власності), на організацію продажу предмету іпотеки (якщо Іпотекодержатель вирішить здійснити продаж предмету іпотеки від свого імені), на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо; витрати понесені іпотекодержателем у зв'язку з купівлею/продажем/обміном коштів, отриманих в результаті реалізації Предмета іпотеки, у валюті Основного зобов'язання; інші документально підтверджені витрати Іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце. Розмір зазначених вимог та витрат визначається на момент їх фактичного задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначав що, за кредитним договором мається заборгованість, а спірна квартира вибула з іпотеки банку незаконно

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Колегія суддів звертає увагу, що між банком та відповідачем ОСОБА_4 виникли договірні правовідносини шляхом укладання кредитного договору та договору іпотеки.

Банком є доведеним факт наявності заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 154.369 доларів США 95 центів.

Також колегія суддів приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_2 набула право власності на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2016 року.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек на час укладення вищевказаних договорів іпотеки регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №410 (втратив чинність 01 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (втратив чинність 01 січня 2016 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону №1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74,75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Колегія суддів наголошує на тому, що іпотека була визнана недійсною із відповідним скасуванням заборони відчуження на підставі фіктивного рішення суду яке було виконане.

Виконання фіктивного рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 правомірно визнана судом першої інстанції іпотекодавцем.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38,39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про обрання банком невірного способу захисту своїх прав є хибними.

Доводи апеляційної скарги стосовно не надсилання банком вимоги не можуть слугувати підставою для відмови у позові, оскільки письмову вимогу про погашення заборгованості банк надсилав 01 жовтня 2014 року саме боржнику/іпотекодавцю ОСОБА_4, а не апелянту ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про пропуск банком строку позовної давності до уваги не приймаються.

Так, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жвотня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року, яким з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за кредитним договором, встановлено, що ОСОБА_4 припинила виплачувати кредит та 01 жовтня 2014 року банком було надіслано відповідну вимогу про усунення порушень.

В свою чергу фіктивне рішення на підставі якого договір іпотеки № 5872080 від 22 листопада 2007 року було визнано недійсним датовано 10 листопада 2015 року банку.

З даним позовом банк звернувся 05 жовтня 2016 року тобто в межах законодавчо визначеного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.