Номер провадження: 22-ц/813/3326/19
Номер справи місцевого суду: 522/6292/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в цивільній справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлебникова Олександра Володимировича про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Бойчука А.Ю. 16 листопада 2018 року в м. Одесі,

встановила:

У листопаді 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлебников О.В. звернувся до суду з поданням про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2, яке не зареєстроване в установленому Законом порядку.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року заяву задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2, яке не зареєстроване в установленому Законом порядку, а саме: на Ѕ частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею 65,0 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №522/6292/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 13 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 1 096 814,98 грн. та судового збору у розмірі 6428,76 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд розглянув справу, не повідомивши належним чином боржника про слухання справи, вирішив питання про права та обов'язки іншої особи, яка не була залучена до участі у справі, та помилково дійшов висновку щодо наявності підстав для звернення виконавця з відповідною заявою, оскільки майно було зареєстроване в установленому Законом порядку.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги є надуманими та спростовуються тим, що майно було зареєстроване за ОСОБА_5, дружиною боржника, а отже у виконавця були підстави звертатися з відповідною заявою до суду, а також посилання апелянта про залучення до участі у справі ОСОБА_6 є несвоєчасним та заявлене з пропуском передбаченого законодавством строку.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що заочне рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь позивача боржником не виконане на момент звернення державного виконавця з заявою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року визнано право власності на частку майна та визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна, проте, оскільки майно не було зареєстроване в передбаченому Законом порядку, що унеможливлювало виконання рішення суду, то були наявні підстави для задоволення заяви приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, не зареєстроване у встановленому законодавством порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 1 096 814,98 грн.

Заочне рішення набрало законної сили 22 квітня 2016 року.

Оскільки рішення суду боржником не було виконане, то 13 травня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження 06 червня 2016 року, що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.134-135).

В ході виконавчого провадження Приморським районним ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області був встановлений факт придбання ОСОБА_7, яка на час проведення виконавчого провадження перебувала з ОСОБА_2 в шлюбі, нежитлове приміщення офісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується листом-відповіддю Приморського районного у м. Одесі Відділу ДРАЦС від 13 липня 2016 року, копією договору купівлі-продажу від 23 липня 2010 року та копією нотаріально завіреної згоди ОСОБА_2 від 23 липня 2010 року (а.с.136; 186;187 т.1). В зв'язку з встановленими обставинами державний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року визначено частку майна ОСОБА_2 у нежитловому приміщенні офісу, загальною площею 65,0 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 30999596, яким він володіє спільно з ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 30999596. Ухвала набрала законної сили 08 листопада 2016 року.

В рамках виконавчого провадження постановою державного виконавця від 12 грудня 2016 року на підставі вищенаведеної ухвали суду від 03 листопада 2016 року накладено арешт на Ѕ частину нежитлового приміщення офісу, право власності на яку судом визнано за боржником.

В листопаді 2018 року приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_8 звернувся до суду з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в порядку, передбаченому ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», і в обґрунтування вказаного подання посилався на те, що на примусовому виконання у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №56996271 з примусового виконання виконавчого листа №522/6292/15-2, виданого 13 травня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси. В ході виконавчого провадження з'ясовано, що у боржника відсутні інші кошти та джерела доходу для виконання рішення суду, проте, ухвалою суду від 03 листопада 2016 року за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею 65 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності.

З відомостей з державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що нежитлове приміщення офісу площею 65 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, перебуває у власності ОСОБА_5, дружини боржника (а.с. 148-150 т.2). Матеріали справи не містять відомостей щодо реєстрації в передбаченому Законом порядку права власності за ОСОБА_2 на Ѕ вищенаведеного нежитлового приміщення офісу, таких доказів не було надано і до суду апеляційної інстанції.

За змістом ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно положень ст. 440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку стосовно наявності законних підстав для задоволення заяви приватного виконавця щодо вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежного розгляду судом справи, оскільки апелянт не був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 10, ч. 11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця ; суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Чинним цивільним процесуальним законодавством чітко передбачений порядок розгляду подання державного та приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, яким не передбачене повідомлення боржника про дату слухання справи, а тому вказаний довод апеляційної скарги є надуманим та спростовується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд, ухваливши рішення, вирішив питання про права та обов'язки іншого кредитора ОСОБА_6, не залучивши її до участі у справі, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спір між позивачем та відповідачем існував стосовно договору позики, стороною якого ОСОБА_6 не являлася, стороною виконавчого провадження в рамках спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 також не являлася, клопотання про залучення вказаної особи до участі у справі матеріали справи не містять, законодавством не передбачено залучення до участі у справі інших осіб судом з власної ініціативи, а тому були відсутні підстави для залучення вказаної особи до участі у справі.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо того, що суд помилково дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке зареєстроване в установленому законом порядку, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення офісу належить на праві власності дружині боржника ОСОБА_5, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 23 липня 2010 року та відомостями з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 148-150; 186 т.2). Вказане майно було придбане ОСОБА_5 в період перебування в шлюбі з ОСОБА_2

Зважаючи на вищенаведену обставину, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року визнано право власності на Ѕ частину майна за ОСОБА_2 у спірному нежитловому приміщенні офісу.

Матеріали справи не містять доказів реєстрації у встановленому законом порядку ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна, а тому, суд вірно задовольнив заяву приватного виконавця, подану в передбаченому ст. 440 ЦПК України порядку.

Інших посилань стосовно незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, відповідно до 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскарженню в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе