РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року місто Чернігів

Справа №751/9019/18

Провадження№2/751/22/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна установа «Чернігівська виправна колонія №44» Міністерства юстиції України

треті особи - Міністерство юстиції України, Чернігівська міська рада

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи Чернігівської міської ради ОСОБА_4

представник третьої особи Міністерства юстиції України ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Чернігівська виправна колонія № 44» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Чернігівська міська рада, Міністрество юстиції України про визнання права на приватизацію житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної установи «Чернігівська виправна колонія №44», в якому просить зобовязати відповідача створити орган, уповноважений на здійснення приватизації відомчого державного житлового фонду; визнати за позивачем право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 з урахуванням санітарної норми, визначеної Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»; зобовязати відповідача видати ОСОБА_1 дозвіл на приватизацію Державного житлового фонду вищезазначеної квартири (а.с.3-9).

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на підставі ордеру №1 серії НК від 28.02.2007 року ОСОБА_1 була заселена до квартири АДРЕСА_2 відомчого житлового будинку, що перебуває на балансі та оперативному віданні Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)». Вказаний житловий будинок з моменту будівництва перебуває на балансі та в оперативному управлінні, господарському віданні Державної установи «Чернігівська виправна колонія № 44» Міністерства юстиції України. Зазначає, що з 1992 року по 2011 рік деяким мешканцям надавався дозвіл на приватизацію квартир. Маючи на меті приватизувати дану житлову кімнату, 30.01.2018 року вона звернулася з заявою та необхідними додатками до відповідача, але отримала відповідь з посиланням на пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 року №803 «Про затвердження порядку відчуження обєктів державної власності». Вважає, що у позивача та відповідача наявний весь перелік документів, який необхідний для приватизації житла, то відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного Житлового фонду» визначає, що до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, з урахуванням особливостей порядку передачі житла у власність відповідно до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії

Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив (а.с.52-58), відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначив, що ордер на житлову площу в гуртожитку був виданий не на позивача, а на її доньку ОСОБА_7, яка на той час несла службу у виправній колонії. Позивач там лише зареєстрована з 25.05.2012 року, а не з 2007 року як зазначає в позовній заяві. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Однак в даному випадку сам позивач фактично взагалі не проживав та не проживає в даному приміщенні. Крім того, дана сімя була забезпечена державним житлом від державної установи «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» в 2012 році. Таким чином, позивач не має взагалі права на приватизацію житлового приміщення №3 в житловому будинку №40 по вул. Промисловій в м. Чернігові в порядку, передбаченому наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян». Також, згідно Положення про державну установу «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» майно виправної колонії перебуває у державній власності, використовується нею на правах оперативного управління виключно для забезпечення виконання її завдань та не може бути обєктом застави. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 року №343 «Про деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» - Державну пенітенціарну службу було ліквідовано та пунктом 2 даної Постанови визначено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується. Таким чином, власником житлових приміщень в житловому будинку № 40 по вул. Промисловій в м. Чернігові є Міністерство юстиції України. Міністерство юстиції України є органом, що розпоряджається державним майном, яке обліковується на балансі відповідача та в межах компетенції якого надання згоди на приватизацію. На адресу Міністерства юстиції України направлено лист щодо розгляду даного питання і надання згоди на приватизацію вище вказаного житлового приміщення, однак від Міністерства юстиції України відповіді не надходило.

Протокольною ухвалою суду від 31.01.2019 року за клопотанням відповідача залучено до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство юстиції України та Чернігівську міську раду.

Від третьої особи Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення (а.с.101-103), згідно яких заперечує проти позову. При цьому зауважує, що Територіальний орган Міністерства юстиції - Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції є правонаступником управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівської області, які ліквідуються. Територіальний орган є міжрегіональним територіальним органом Міністерства юстиції України нижчого рівня та підпорядковується Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, здійснює керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих йому органів і установ та виконує функції, передбачені цим Положенням. Вказане житлове приміщення перебуває у сфері управління Міністерства юстиції України та обліковується на балансі державної установи «Чернігівська виправна колонія №44» за інвентарним номером 10300005. До Міністерства юстиції України належним чином оформлених документів щодо погодження питання приватизації квартири № 3 в житловому будинку №40 по вул. Промисловій в м. Чернігові від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не надходило.

В порядку статті 179 ЦПК України представник позивача подав відповідь на відзив (а.с.107-111) та зазначив, що вказані у відзиві нормативно - правові акти не регламентують порядок приватизації державного житлового фонду, на якому наголошує і визнає своє право позивач. Так Закон України « Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 року, зі змінами та доповненнями, визначає основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну. Передача у державну або комунальну власність об'єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад. В свою чергу постанова Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р №803 «Про затвердження Порядку відчуження обєктів державної власності» передбачає, що дії цього Порядку поширюється на відчуження майна, що передано казенним підприємствам. В свою чергу порядок затверджений вказаною Постановою передбачає, що його дія не поширюється на відчуження індивідуально визначеного майна, що в установленому порядку включене до переліків обєктів, які підлягають приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації; обєктів житлової нерухомості. Отже питання які порушує позивач чітко регламентуються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ, зі змінами та доповненням. Відповідно до пункту 7 Положення відповідач - Виправна колонія у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Отже враховуючи вимоги Положення відповідача, має право видати акт розпорядчої дії, яким являється Розпорядження органу приватизації щодо згоди на передачу державного житлового фонду (квартир, кімнат) у приватизацію. Щодо участі у наданні дозволу на приватизацію Територіального органу Міністерства юстиції в особі Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, то зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 348 від 18.05.2016 року даний орган є правонаступником Управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівській області, але він створений для координації діяльності виправної колоній з питань оперативно - службової та фінансово-господарської діяльності. Щодо ствердження відповідача та третьої особи Міністерства юстиції, що питання приватизації можливе тільки після передачі житлового будинку №40 по вул. Промисловій у комунальну власність є хибним, оскільки відповідно до ч 9 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Відповідач при підготовчому розгляді справи надав заперечення на відповідь на відзив (а.с.126-130), де наголосив, що власником майна є держава, в особі Міністерства юстиції України, яке є також органом управління, тобто органом уповноваженим розпоряджатися державним майном. На балансі відповідача знаходиться обєкт нерухомого майна державної власності, відомості про який занесено до Єдиного реєстру обєктів державної власності Фонду державного майна України та управління яким здійснює Міністерство юстиції України. Звернув увагу, що Постанова КМУ №803, Положення про порядок передачі обєктів права державної власності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1482 від 21.09.1998 р., Господарський кодекс України, Закон України «Про управління об'єктами державної власності» мають вищу юридичну силу в порівнянні з Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян»). Дотримання процедури приватизації, передбаченої наказом, можливе лише після отримання дозволу на приватизацію власником майна - Міністерством юстиції України. На даний час відповідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року №500-VI існує пряма заборона на приватизацію житлових приміщень, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні Державної кримінально-виконавчої служби України.

Ухвалою суду від 01 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві, відповіді на відзив. Також вказав, що будь-яких рішень за заявою позивача від 30.01.2018 року в установленому порядку відповідачем не приймалось.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві та запереченнях.

Представник третьої особи - Міністерства юстиції України в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

Представник третьої ососби - Чернігівської міської ради в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним, в матералах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, щодо позову покладаються на розсуд суду (а.с.98).

Суд, відповідно до положень ст.223 ЦПК України, визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо державного майна №10-15-26503 від 27.12.2018 року житловий будинок №40 по вул. Промисловій в місті Чернігові перебуває на балансі державної установи «Чернігівська виправна колонія (№ 44)», субєктом, який здійснює управління даним майном є Міністерство юстиції України (а.с.68).

Наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2018 року №2126/5 затверджено Положення про державну установу «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» (а.с.69-74).

Відповідно до пункту 11 виправна колонія діє на підставі положення, що затверджується Мінюстом.

Згідно п. 12 Положення майно виправної колонії перебуває у державній власності, використовується нею на правах оперативного управління виключно для забезпечення виконання її завдань та не може бути обєктом застави.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.08.2015 року індексний №42614120 (СТА 471916) власником житлового приміщення №3 загальною площею 21 кв.м в житловому будинку №40 по вул. Промисловій в м. Чернігові є держава, в особі Державної пенітенціарної служби України (а.с.75).

На підставі ордеру №1 серії НК від 28.02.2007 року ОСОБА_7, яка працювала в Державній установі «Чернігівська виправна колонія (№44)», була заселена до квартири №3 будинку 40 по вулиці Промисловій, 40, міста Чернігова (а.с.13).

Позивач зареєстрована за вищевказаною адресою з 25.05.2012 року, що підтверджується копією паспорту (а.с.11) та довідкою з місця проживання форми 2 від 16.12.2017 року (а.с.17).

Згідно довідки Державної установи «Чернігівська виправна колонія №44» №6 від 28.01.2019 року позивач ОСОБА_1 в установі не працювала та не працює (а.с.65).

Згідно протоколу спільного засідання житлово - побутової комісії Чернігівської виправної колонії №44 про попередній розподіл житла від 24.01.2012 року №3 ОСОБА_7 надана 2-х кімнатна квартира (а.с.66-67).

Рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 18.07.2011року №186 статус гуртожитку по вулиці Промисловій,40 змінений на житловий будинок по вул. Промислова, 40. Кімнаті №3 надано статус житлової і закріплений за зареєстрованими та проживаючими у цій кімнаті (а.с.18).

Згідно довідки №20/3534 від 07.08.2018 року у житловому будинку №40 по вул. Промисловій у м. Чернігові знаходиться 30 житлових приміщень, з них 11-у приватній власності та 19 - в державній (а.с.19).

Відповідно довідки ПАТ «Ощадбанк» №24 від 12.01.2018 року ОСОБА_1 використала житловий чек на суму 01 грн 13 коп в приватизації державного майна АДРЕСА_3 (а.с.20).

Відомості про право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21).

30.01.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо передачі безоплатно (приватизації) у приватну власність квартири АДРЕСА_5 та надала відповідний пакет документів (а.с.12-20).

Державна установа «Чернігівська виправна колонія №44» 08.02.2018 року надіслала позивачу лист за №20-15-18/3-10, у якому повідомила, що заява фактично по суті не розглядалась у порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-ХІІ, зі змінами та доповненнями станом на 2011 рік та наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» зі змінами та доповненнями станом на 2015 рік (а.с.23).

Крім того, листом №20/3598 від 09.08.2018 року Державна установа «Чернігівська виправна колонія №44» повідомила, що спеціальна комісія при установі для розгляду питання про приватизацію житлового приміщення по вул. Промисловій, 40/3 у м. Чернігові у виправній колонії не створювалась, дане питання на засіданні житлово - побутової комісії установи не розглядалося, так як створення комісії та розгляд питання буде можливим лише після надання згоди або відмови власником майна, тобто Міністерством юстиції України (а.с.28).

В свою чергу відповідач 12 лютого 2018 року листом №20/769 звернувся до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції із розясненням ситуації, що склалася, з наданням копій відповідних матеріалів та проханням клопотати перед Міністерством юстиції України щодо вирішення даного питання по суті і надання згоди на приватизацію вище вказаного житлового приміщення (а.с.24).

25 травня 2018 року від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшла відповідь з якої вбачається, що Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції є територіальним органом Міністерства юстиції та не має повноважень розглядати питання, а також приймати рішення щодо управління майном Державної кримінально - виконавчої служби України (а.с.25).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно зі статтею 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Як передбачено частинами 1-3, 10 статті 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 4, 17 Положення про порядок передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі Положення) передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно з пунктами 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла;форму первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.

Згідно Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 року та Положення про порядок передачі обєктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998 року, відчуження здійснюється субєктом господарювання лише після надання на це згоди відповідного субєкта управління майном, який є представником власника або виконує його функції.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» від 21 вересня 2006 року №185-V уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань - ведуть облік обєктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких обєктів.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року №500-VI сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є обєктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

За вимогами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішення питання щодо створення органу, уповноваженого на здійснення приватизації відомчого державного житлового фонду, визнання права на приватизацію житла державного житлового фонду, видача дозволу на приватизацію належить до компетенції відповідних органів, створених місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

При цьому, чинним законодавством до компетенції суду не віднесено вирішення питань у цивільному спорі щодо зобов'язання органу державної влади прийняти рішення про приватизацію житла державного житлового фонду. Суд при розгляді даної цивільної справи не може переймати на себе здійснення дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень, тому зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення буде втручанням в його компетенцію та діяльність.

За вимогами статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивачем та її представником не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77 ЦПК України на підтвердження прийняття відповідним органом приватизації рішення про передачу (або відмову в передачі) позивачу спірного жилого приміщення в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» за результатами розгляду заяви від 31.01.2018 року.

Також, позивачем не заявлялися вимоги про зобов'язання відповідача вчинити певні дії - прийняти рішення за заявою позивача щодо передачі спірного жилого приміщення у власність.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що відповідачем не приймалось будь-яких рішень за результатами розгляду заяви позивача від 31.01.2018 року, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними та заявлені у спосіб, що не передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст..ст. 5, 11, 15, 16 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Чернігівська виправна колонія № 44» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Чернігівська міська рада, Міністрество юстиції України про визнання права на приватизацію житлового приміщення відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.04.2019 року.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: 14000, АДРЕСА_6)

Відповідач - Державна установа «Чернігівська виправна колонія №44» Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. Промислова, буд.38)

Третя особа - Міністерство юстиції України (місцезнаходження: вул. Городецького, буд.13, м. Київ, 01001, )

Третя особа - Чернігівська міська рада (місцезнаходження: вул. Магістратська, буд.7, м.Чернігів, 14000, )

Суддя Н. В. Маслюк