Справа № 201/2961/19
Провадження №2/201/1917/2019
У Х В А Л А

12 квітня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. розглянувши матеріали заяви Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

12.03.2019р. в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.04.2019р. було відкрито провадження по справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви, підписаної міським головою ОСОБА_2, позивач посилався на те що під час здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Дніпро було зафіксоване порушення з боку відповідача щодо використання земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Монастирський острів, буд. 17, про що складений відповідний акт. У звязку з неправомірним користуванням земельною ділянкою позивачу були завдані збитки у вигляді неотримання доходу від орендної плати в розмірі 38 501грн. 41коп. Враховуючи, що відповідачу на праві власності належить нерухоме майно-кафе «Євгенія», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, Монастирський острів, 17, в порядку забезпечення даного позову про стягнення грошових коштів, позивач просив накласти арешт на обєкт нерухомості.

Ознайомившись із заявою позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 38 501грн. 41коп. в рахунок завданих збитків у вигляді неотримання доходу від орендної плати за користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Монастирський острів, буд. 17.

З наданих позивачем до заяви про вжиття заходів забезпечення позову доказів вбачається, що відповідач з 04.04.2007р. є власником нежитлового приміщення будівлі кафе «Євгенія», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, Монастирський острів (раніше назва була Комсомольський острів), буд. 17, що підтверджується Інформацією з Державних реєстрів від 06.03.2019р.

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає, що неправомірне користування відповідача земельною ділянкою є протиправною поведінкою, що призвела до понесення позивачем збитків, у звязку з чим він просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу.

Разом з тим, арешт нерухомого майна позбавить відповідача не тільки права володіти та розпоряджатися належним йому на праві власності майном, а й користуватися ним, оскільки направлений на суттєве обмеження його прав, як власника майна, а тому в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, відмовляючи в задоволенні заяви, враховано що вона не містить обґрунтування необхідності вжиття саме такого виду забезпечення позову, як арешт майна, і ці вимоги не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір виник не з приводу нерухомого майна. Також, доказів що вартість нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, є співмірною із заявленою сумою збитків, позивачем суду також не надано.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю за можливе в задоволенні заяви Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.149, 150, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА :

В задоволенні заяви Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.