Єдиний унікальний номер справи 489/2457/17 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/698/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

її представника - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 14 лютого 2019 року о 10 годині 10 хвилин, в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Тихонової Н.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ домоволодіння та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

07 червня 2017 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Євтушенко А.М., їй в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_7, належить 48/100 часток домоволодіння за АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 1990 року належить 52/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1

Позивач користується житловим будинком Літ."А-1", а відповідач житловим будинком Літ."Б-1". Також у користуванні сторін знаходиться земельна ділянка за вказаною адресою.

Проте, на теперішній час сторони не можуть добровільно дійти згоди щодо поділу належного їм нерухомого майна.

Посилаючись на наведене, позивач просила виділити в натурі приналежні їй на праві власності 48/100 частин домоволодіння та земельної ділянки

Решту залишити відповідачу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено виділити у власність ОСОБА_2 частину житлового будинку літ. «А-1,а» за адресою АДРЕСА_1: 1-1- коридор-кухня, загальною площею 5,40 кв.м;1-2- житлова кімната, загальною площею 6,4 кв.м; 1-3- житлова кімната, загальною площею 7,3 кв.м; 1-4- житлова кімната, загальною площею 15,3 кв.м; 1-5- санвузол, загальною площею 2,5 кв.м; 3-1- житлова, загальною площею 7,8 кв.м; 3-2- коридор, загальною площею 3,7 кв.м; 3-3- житлова кімната, загальною площею 12,7 кв.м; 3-4- санвузол, загальною площею 2,7 кв.м.

Надвірні узаконені господарські будови: сарай, літ. В, площею 4,4 кв.м; погріб, літ. Впд, площею 4,4 кв.м; погріб, літ. Лпд, площею 3,0 кв.м; вбиральня, літ. О, площею 1,0 кв.м; водяна колонка, літ. №2; Ѕ огорожі і замощення (лит. №1,4,5,І,ІІ).

Що складає 39/100 часток будинку, та на 9/100 менше ідеальної частки.

У власність ОСОБА_4 виділено частину житлового будинку літ. «Б-1» за адресою АДРЕСА_1: 2-1 - коридор, загальною площею 4,8 кв.м; 2-2 - житлова кімната, загальною площею 8,6 кв.м; 2-3 - житлова кімната, загальною площею 9,4 кв.м; 2-4 - житлова кімната, загальною площею 14,0 кв.м; 2-5 - вбиральня, загальною площею 1,3 кв.м; 4-1 - коридор, загальною площею 2,5 кв.м; 4-2 - санвузол, загальною площею 1,9 кв.м;ь 4-3 - кухня, загальною площею 4,5 кв.м; 4-5 - житлова кімната, загальною площею 8,7 кв.м.

Надвірні узаконені господарські будови: літня кухня, літ. Е, площею 17,8 кв.м; котельня, літ. Е1, площею 7,6 кв.м; сарай, літ. Х1, площею 6,2 кв.м; водяна колонка (лит.№3); Ѕ огорожі і замощення (лит. №1,4,5, І,ІІ).

Що складає 61/100 часток, що на 9/100 більше ідеальної частки.

Графічно поділ житлового будинку відображений в Додатку № 3 Варіанту І Висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи № 115-051 від 29 червня 2018 року.

Визначити порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, згідно Варіанту 2 Висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи № 115-051 від 29 червня 2018 року.

Залишено в загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 частину земельної ділянки загальною площею 57,39 кв.м (по 28,695 кв.м кожному співвласнику) з єдиним виходом на вул. Погранична з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2,3,4,5,6,7,32,8,9,10,11,13,14,15,16, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки.

Вхід (в'їзд), літ. № 1, на земельну ділянку залишається в загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянки, загальною площею 247, 545 кв.м, з житловим будинком, літ «А-1», літ. «А?-1», «а»; господарські споруди:сарай, літ. «В», погріб літ. «Впд», погріб літ. «Лпд», вбиральня літ. «О», водяна колонка літ. «№2», з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 16,15,14,13,123,11,10,9,8,27,28,29,30,31; 5,6,7,32, яким позначені поворотні точки межі земельної ділянки.

Площа земельної ділянки під забудовами становить 100,30 кв.м, а саме: під житловим будинком, літ. «А-1», літ. «А?-1», «а» - 92,83 кв.м, загальною площею 63,80 кв.м, житловою площею 49,50 кв.м, допоміжні приміщення 14,30 кв.м, у складі приміщень «1-1», «1-2», «1-3», «1-4», «1-5», «3-1», «3-2», «3-3», «3-4».

Площа земельної ділянки під господарськими спорудами, сарай літ. «В», погріб літ. «Впд», погріб літ. «Лпд», вбиральня літ. «О», водяна колонка літ. «№2» -7,47 кв.м.

Площа земельної ділянки, вільної від забудови становить 118,55 кв.м.

Загальна площа земельної ділянки становить 247,545, що на 4,94 кв.м ( 1/100) менше від ідеальної частки.

ОСОБА_4 виділено у користування земельну ділянку, загальною площею 278,45 кв.м, з житловим будинком, літ. «Б-1»,літ. «б ?-1», «б»; господарські споруди: літня кухня, літ. Е, котельня, літ. Е1, сарай, літ. Х1, водяна колонка (лит.№3), з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 32, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27,28, яким позначені поворотні точки межі земельної ділянки.

Площа земельної ділянки під забудовами становить 111,01 кв.м, а саме: під житловим будинком, літ. «Б-1», літ. «б?-1», «б» - 76,95 кв.м, загальною площею 55,70 кв.м, житловою площею 40,70 кв.м, допоміжні приміщення 15,00 кв.м, у складі приміщень «2-1», «2-2», «2-3», «2-4», «2-5», «4-1», «4-2», «4-3», «4-4».

Площа земельної ділянки під господарськими спорудами: літня кухня літ. «Е», котельня літ. «Е-1», сарай літ. «Х?», водяна колонка, літ. «№3»-34,06 кв.м.

Площа земельної ділянки, вільної від забудови становить 138,745 кв.м.

Загальна площа земельної ділянки становить 278,45, що на 4,93 кв.м (1/100) більше від ідеальної частки.

Огорожі залишаються у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою.

Графічно поділ житлового будинку відображений в Додатку № 6 Варіанту 2 Висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи № 115-051 від 29.06.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію за різницю у частці земельної ділянки в розмірі - 6 504 гривень.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надавати доступ один одному на ділянки, що залишаються в їх особистому користуванні, для обслуговування зовнішніх стін будівель, що їм належать.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

ОСОБА_2подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій зазначала, що саме 3 варіант порядку користування земельною ділянкою відповідає вимогам закону. Але в прохальній частині апеляційної скарги просила змінити рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року, визначити порядок користування земельною ділянкою за 2 варіантом висновку судової будівельно - технічної експертизи №115-051 від 29 червня 2018 року.

Скаргу обґрунтовувала невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов, суд 1 інстанції виходив з того, що на його думку найбільш відповідає порядку користування, який склався між сторонами, 2 варіант висновку експертизи, саме за цим варіантом необхідно провести розподіл.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно чинного законодавства або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7 роз'яснює, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7, належить 48/100 часток домоволодіння за АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

ОСОБА_4 належить на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 1990 року, 52/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1

В цілому домоволодіння складається з житлового будинку, позначеного на плані літ. А-1, загальною площею 63.8 кв.м, житловою площею 49.5 кв.м, житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 55.7 кв.м, житловою площею 40.7 кв.м, сарай літ. В, погріб літ. Впд, літньої кухні літ. Е, котельні літ. Е1, погріб літ. Лпд, вбиральні літ. О, сараїв літ. Х, огорожа № 1,4,5 та споруди 2,3, І,ІІ (а.с.10-16).

Правопопередники сторін та їх правонаступники уже двічі ділили домоволодіння і сторони й натепер користуються ним відповідно до встановленого раніше порядку. При тому, що він не відповідав часткам сторін в ньому. Проте правопопередники сторін такий порядок узаконили і дотримуються його і тепер. В даній справі суд підтвердив такий порядок ще раз і сторони з ним погодилися та не оскаржували, а тому колегією порядок поділу будинку й не переглядається.

В той же час, ОСОБА_2 не зовсім згодна з визначеним правопопердниками порядком користування земельною ділянкою, яким ті користувалися тривалий час та не мали будь-яких претензій один до одного.

По даній справі судом теж було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованої за адресою домоволодіння АДРЕСА_1, між сторонами по справі, з урахуванням варіантів поділу домоволодіння та відповідно до порядку користування землею, що склався між співвласниками. права власності на частки нерухомого майна.

Відповідно до її висновку від 29 червня 2018 року за № 115-051, найбільш раціональним варіантом визначення порядку користування земельною ділянкою є варіант, який склався між правопопередниками сторін, ті його визначили за взаємної згоди і весь час саме в такому варіанті ними користувалися; для цього звели між ділянками спочатку дерев'яний паркан, а потім стаціонарну огорожу та ворота; різниця між реальними та виділеними частками є незначною, всього 0,100 частки, яку ОСОБА_4 згодна компенсувати грошима; сторонам не потрібно демонтувати споруди на межі ділянок і зводити нові; більше того, конфігурація ділянок, є найбільш зручною та практично ділить земельну ділянку на дві частини.

У зв'язку з цим, підстав для визначення варіанту поділу земельної ділянки по іншому, або так як просить ОСОБА_2 колегія не знаходить, тим більше, що фактично за даною адресою проживає лише відповідач, в той час як позивач, свою частку домоволодіння здає в оренду.

За такого, колегія суддів приходить до висновку, що порядок поділу земельної ділянки найбільш відповідає 2 варіанту висновку експертизи, а саме за цим варіантом і було проведено розподіл судом 1 інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 немає і в ній слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.