ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/6962/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2251/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Одеської міської прокуратури №3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1,

представник ОСОБА_1- ОСОБА_2,

відповідач - Державний реєстратор Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко Сергії Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської міської прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року у складі судді Бондар В.Я.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року заступник керівника Одеської міської прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1, Державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко С.О. про визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведення об'єкту нерухомості в попередній стан, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко С.О. від 07 серпня 2017 року, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_1 власними силами і за власний рахунок привести у попередній стан самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 у нежиле приміщення №2 «Н» (а.с.3-10).

У відзиві на позов представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 посилався на те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, просив відмовити у позові (а.с.68-73).

12 листопада 2018 року від представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Заява представника обґрунтована правовими позиціями, які висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року по справі №463/4564/16 та у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 1519/2-787/11, провадження №14-48цс18 (а.с.62-67).

Представник позивача - Місюрко Г.А заперечувала проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

Державний реєстратор Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко С.О. в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року провадження по справі закрито на підставі п.1ч.1ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення мотивовано тим, що даний спор є публічно - правовим, вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію до державного реєстратора підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 1519/2-787/11, провадження №14-48цс18 (а.с.110-112).

В апеляційній скарзі представник прокуратури просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Неправильність судового рішення мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначив, що:

- суд неправильно визначив характер спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

- справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір не є публічно- правовим, є спор про право, на що указано у правових позиціях Верховного Суду України у постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14, у постанові від 14 червня 2016 року по справі №21-41а16, у постанові від 15 листопада 2016 року по справі №21-1959а16, у постанові від 11 квітня 2017 року по справі №21-3632а16, у постанові від 29 березня 2016 року по справі №21-5430а15 (а.с.116-120).

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справі не надійшли.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників прокуратури та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та проведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1, площею 85,5кв.м. у попередній стан, слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 03 березня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим K.JI. за р.№ 4-330, належала квартира АДРЕСА_1, загальною площею 47,1 кв.м., відображеної у технічному паспорті, виданого КП «ОМБТІтаРОН» від 29 квітня 1998 року.

На підставі зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів, які за класом наслідків належать до об'єктів з незначними наслідками (CCI) від 01 грудня 2017 року за № ОД 19, ОСОБА_1 виконала будівельні роботи з реконструкції вищевказаної квартири у нежитлове приміщення № 2«Н», змінивши загальну площу з 47,1 кв.м. на 85,5 кв.м., шляхом влаштування прибудови на першому поверсі будинку, а саме влаштування фундаменту та кладка стін, на земельній ділянці, яке не оформлена ні у право користування, ні у право власності відповідача.

Державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 проведена 07 серпня 2017 року державним реєстратором Демченко С.О., індексний номер 36505767.

Підставою для реєстрації права власності були: довідка, серія та номер: 40-10-17, видана 04 серпня 2017 року TOB «Технік проект»; технічний паспорт від 04 серпня 2017 року TOB «Технік проект»; технічний звіт про можливість зміни функціонального призначення серії ТЗ-58-08 від 02 серпня 2017року.

07 грудня 2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради складено акт перевірки № 001359, яким встановлено, що ОСОБА_1 наведені недостовірні дані в зареєстрованому повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів, які за класом наслідків належать до об'єктів з незначними наслідками (CCI) від 01 грудня 2017 року № ОД 19 «Реконструкція нежитлового приміщення без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1, чим порушено ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Наказом від 20 грудня 2017 року № 013/537126, вищевказане повідомлення про початок будівельних робіт, яку видано ОСОБА_1 скасовано.

Відповідачем ОСОБА_1 замовником будівництва, реєстратору не було надано дозвільних документів, які б засвідчували прийняття в експлуатацію закінченого будівництва нежитлового приміщення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв'язку з тим, що відносини між сторонами є публічно-правовими.

Відповідно до ст. 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Звертаючись до суду з позовом про проведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1, площею 85,5кв.м. у попередній стан, позивач мотивував свої вимоги порушеннями архітектурних, містобудівних норм і правил, а тому в цих вимогах суб'єкт владних повноважень Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської радидіє з метою захисту прав та інтересів громади, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

Таким чином, спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

В даному випадку суб'єкт владних повноважень перебуває із особою, яка здійснила самочинне будівництво у адміністративних відносинах, оскільки діє на виконання своїх владних управлінських функцій, спрямовані на захист інтересів територіальної громади.

Враховуючи викладене, спір, який є предметом даного розгляду не пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування та незаконної державної реєстрації самочинного будівництва з переведенням житлового фонду у нежитловий.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11,провадження № 14-48цс18.

Доводи апелянта про те, що в даній справі існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є необґрунтованим, оскільки дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені ст.10 Закону України №1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом ст.10 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного Законом № 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в особи, яка звернулася за державною реєстрацією, дозвільних документів про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва нежитлового приміщення.

Тобто в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, тому правильним є висновок суду першої інстанції про закриття провадження в цій справі з підстав, визначених у п.1ч.1ст.255 ЦПК України.

Посилання у апеляційної скарзі на правові позиції Верховного Суду України та преюдиційні обставини не можуть бути враховані, оскільки такі рішення ухвалені за різних фактичних обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської міської прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков