Справа № 425/1987/19
Провадження № 22-ц/810/714/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Яреська А.В.,

учасники справи: заявники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3

на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 липня 2019 року, постановлену Рубіжанським міським судом Луганської області у складі: судді Романовського Є.О., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , заінтересована особа - Міністерство соціальної політики України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

У червні 2019 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - вимушеного переселення з окупованої території Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Луганської області України. Заяву мотивовано порушенням прав, передбачених Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» та необхідністю визначення статусу заявників як осіб, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , заінтересована особа - Міністерство соціальної політики України, про встановлення факту, що має юридичне значення, було залишено без руху, у зв`язку з тим, що подана заява не відповідає вимогам закону, так як заявником не наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, подані копії документів не завірені належним чином.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , заінтересована особа - Міністерство соціальної політики України, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з тим, що заявником не було усунуто недоліки заяви. Також суд зазначив, що заявником подані письмові пояснення, які ним не підписані.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 липня 2019 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та порушення права заявника на вільний доступ до правосуддя. Крім того, просив зобов`язати Рубіжанський міський суд прийняти ухвалу про призначення справи до розгляду.

Відзив на скаргу не надійшов.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про повернення заяви заявникам на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує їх, оскільки висновки суду грунтуються на помилковому застосуванні норм процесуального права, а також не враховують ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В цивільному судочинстві діє принцип верховенства права, про що зазначено в п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. Цей принцип в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні зазначеної статті Конвенції акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Постановляючи ухвалу про повернення заяви заявнику відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, суд виходив з того, що заявником на виконання ухвали суду від 18.06.2019 року про залишення заяви без руху не усунуто недоліки заяви, а саме - не надано уточнену заяву про встановлення факту та розрахунок суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, і до заяви не додано належним чином завірених копій документів, а подані суду пояснення не підписані заявником ОСОБА_3 .

Проте, такі висновки суду є помилковими, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

За змістом статті 185 ЦПК України залишення заяви без руху може мати місце лише у випадку невідповідності заяви вимогам, викладеним у статтях 175 і 177 цього Кодексу, а повернення заяви застосовується як наслідок невиконання позивачем вимог, визначених цими статтями.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

В основу порядку розгляду справ окремого провадження закладені загальні правила позовного провадження. Оскільки справи окремого провадження мають суттєву специфіку, то провадження у цих справах становлять певний синтез загальних правил цивільного судочинства, правил, які властиві окремому провадженню в цілому, а також правил, які властиві виключно певній категорії таких справ. Тобто специфіка провадження у кожній категорії справ окремо регулюється шляхом встановлення до загального порядку розгляду справ окремих процесуальних винятків та доповнень.

Стаття 318 ЦПК України передбачає зміст заяви про встановлення юридичного факту, а саме у ній повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як свідчать матеріали справи, заява відповідає цим вимогам.

Крім того, у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Повертаючи заяву з підстав неналежного завірення копій наданих суду документів, суд не звернув уваги на те, що вказане не могло було підставою для залишення заяви без руху.

Статтею 134 ЦПК України передбачено попереднє визначення суми судових витрат, зокрема як подання такого розрахунку заявником разом із першою заявою по суті спору (частина перша вказаної норми), так і визначення цього розміру судом (частина четверта). Незазначення цього попереднього визначення суми судових витрат має негативним наслідком можливість неотримання їх відшкодування лише для сторони, що не подала попереднього розрахунку, через відмову судом, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Таким чином, судом зроблено невірний висновок про те, що заявники повинні надати суду попередній розрахунок витрат, які вони очікують понести у зв`язку з розглядом справи.

Щодо посилання суду на пояснення заявника, що не містить підпису як на підставу для повернення заяви, судова колегія зазначає про те, що в матеріалах справи міститься лист від заявника з його підписом, в якому він вказує, що додає клопотання про витребування доказів та пояснення, однак вказане пояснення відсутнє і судом жодним чином не зафіксовано той факт, що додані до листа додатки відсутні (а.с. 17).

Отже, посилання суду як на одну з підстав для повернення заяви, відсутність підпису на поясненнях ОСОБА_1 не може прийматись судовою колегією, оскільки у матеріалах справи відсутні самі пояснення і законом не передбачено наведене як підставу для повернення заяви.

Прохання скаржників до суду апеляційної інстанції про зобов`язання Рубіжанського міського суду постановити ухвалу про призначення справи до розгляду однак не ґрунтується на вимогах ст. 374 ЦПК України і не відноситься до повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 липня 2019 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 17 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: