Справа № 136/98/19
Провадження № 22-ц/801/789/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокуСправа № 136/98/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача - Оніщука В.В.,

Суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року, постановлену у складі судді Кривенко Д.Т., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України і у визначений термін її недоліки не усунуто.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху була подана заява про усунення недоліків, якою недоліки були усунуті в повному обсязі, а тому суд повертаючи позов позбавив позивача права на судовий захист.

У визначений судом термін відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, розглядаючи справу за наявними у справі матеріалами, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2019 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що в позовній заяві позивач виклав обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, втім не зазначив доказів, що підтверджують вказані обставини, зокрема не зазначено, коли мали місце відповідні невиконання зобов'язань боржником, відсутні обґрунтування та математичні формули за якими позивач нарахував відповідачу заборгованість за кредитом, процентах, пенею, комісією та штрафами. Суд дійшов висновків, що відсутність вказаних обґрунтувань позбавляє його можливості встановити обставини, які підлягають доказуванню у даному спорі та перевірити правильність та обґрунтованість розрахунку сум, які позивач просить суд стягнути із відповідача.

Також, суд зазначив, що позивачем в порушення Закону належним чином не засвідчено докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

На виконання вимог ухвали, АТ КБ «ПриватБанк» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій надав пояснення щодо заборгованості, копію довіреності, що підтверджує повноваження представника, а також в додатку зазначено про надання виписки по особовому рахунку відповідача та належним чином завірених копій доказів.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» повернуто позивачу з тих підстав, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від 17 січня 2019 року.

Повертаючи заяву, суд виходив з того, що позивачем в повній мірі не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху, оскільки позивач повинен подати до суду не лише вимогу про повернення кредитної заборгованості, а позовну заяву з обґрунтуванням розрахунку суми заборгованості за конкретний період часу, що підлягає стягненню з відповідача.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.

У п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження, при цьому суд завчасно надав оцінку доказам, поданим позивачем в обґрунтування своїх вимог та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Висновок суду про необхідність повернення позовної заяви позивачу у зв'язку з невиконанням останнім вимог суду щодо надання доказів не ґрунтується на вимогах норм процесуального законодавства (п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук