Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Василівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини (в порядку ст.317 ЦПК України), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини (в порядкуст.317 ЦПК України), зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_7 в населеному пункті м.Макіївка розташованому на території, непідконтрольній державній владі України народилася дитина - ОСОБА_2, від батьків: матері - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, та батька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України. Шлюб батьків зареєстровано у Маріупольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.08.2016 року, про що складено відповідний актовий запис №554. Заявник являється бабусею новонародженої дитини та матір'ю ОСОБА_3, матері новонародженої дитини. В зв'язку з відсутністю можливості у матері та батька дитини зареєструвати свого сина, заявник ОСОБА_1 згідно ст..317 ЦПК України звернулася до суду з заявою про реєстрацію народженої дитини на окупованій території. Єдиним документом, що підтверджує факт народження дитини на території непідконтрольній державній владі України є медичне свідоцтво про народження №507 (форми 103/у) від 20.12.2018 року. Василівським РВ ДРАЦС від 16.04.2019 року за №19/17.10.-06-106 була надана відмова у проведенні державної реєстрації народження, з посиланням на ст.13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження дитини заявнику необхідно для державної реєстрації народження дитини, отримання свідоцтва про народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного сану, який розташований на підконтрольній українській владі території, та в подальшому звернення до органів соціального захисту населення для оформлення державної допомоги.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги просить задовольнити.

Заінтересована особа Василівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення,

ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст.144 Сімейного Кодексу України, п.1 ст.7 Конвенції про права дитини дитина, яка з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, повинна бути зареєстрована одразу ж після народження в державному органі реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини згідно ч.4 ст. 13 цього закону та п.2 Глави 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, є медичне свідоцтво про народження, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу або висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за встановленою формою.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до п.4 ч.4 ст.13 Закону є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII, правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті на окупованій території України визначено статтею 317 ЦПК України, за правилами якої заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України.

Як встановлено судом, з заявою про встановлення факту народження дитини звернулася бабуся дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка згідно зазначених в паспорті реєстраційних даних зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого

Виконкомом Іловайської міської ради м. Харцизька Донецької області, заявник ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іловайськ м. Харцизьк Донецької області (а.с.9).

На підтвердження народження дитини заявницею надано медичне свідоцтво про народження №507 від 20.12.2018 року, видане міською лікарнею №6 м. Макіївки, згідно якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 о 16-15 годині у акушерському відділі міської лікарні №6 м. Макіївки, народила хлопчика вагою 3150 грам.

Народження заявницею дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Макіївка, було підтверджено в судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Саме з цих підстав заявниці було відмовлено в реєстрації дитини Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Згідно пункту 1 глави 1 розділу III Правил державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові.

Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народила хлопчика, ім'я якого визначено відповідно до положень ст.ст.145-147 СК України, ОСОБА_2. Шлюб батьків ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстровано відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23 серпня 2016 року, виданого Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку

Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих медичними закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини при захисті ключових інтересів дитини і її батьків, суд вважає за необхідне вимоги заявника про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 268, 273, 315-317, 293-294, 319, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Василівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини (в порядкуст.317 ЦПК України) - задовольнити.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_2, народженого ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Макіївка Донецької області, від батьків: матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, уродженки м. Іловайськ, Донецької області, Україна, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, уродженця м. Іловайськ, Донецької області,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Василівського районного суду С.О.Нікандрова