242/2182/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Капітонова В. І. при секретарі Гречка К. О., за участю представника позивача Відонової О. ОСОБА_1 ., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.05.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.06.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», оскільки підписав анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, таким чином між ним і банком укладено договір. Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором станом на 14.03.2018 року виникла заборгованість у розмірі 33297,81 грн., з яких заборгованість за кредитом 3379,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2481,62 грн., заборгованість за пенею 25613,33 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна ставка) 1573,71 грн.. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.06.2008 року у розмірі 33297,81 грн., а також судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Представник позивача Відонова О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити задоволенні позову.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, встановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно анкети - заяви позичальника № б/н від 09.06.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З огляду на те, що відповідач підтвердила свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», про що свідчить її підпис на анкеті-заяві від 09.06.2008 року про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку наданих позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_4 і банком укладено договір.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку з чим за кредитним договором станом на 14.03.2018 року виникла заборгованість у розмірі 33297,81 грн., з яких заборгованість за кредитом 3379,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2481,62 грн., заборгованість за пенею 25613,33 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна ставка) 1573,71 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач ОСОБА_5 зазначала, що 25.07.2015 року невідома особа шахрайським шляхом, заволоділа грошовими коштами у розмірі 4200,00 грн., які знаходилися на її кредитній карті ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.

Позивачем у якості доказу надано розрахунок заборгованості за договором від 09.06.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 станом на 01.04.2015 року з якого вбачається, що у період з 09.06.2008 року по 01.04.2015 року відповідач користувалась карткою та станом на 25.03.2015 року заборгованість повністю погашена.

З розрахунку заборгованості за договором від 09.06.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 станом на 14.03.2018 року та виписки по картковому рахунку вбачається, що у період з 05.07.2015 року по 16.07.2015 року відповідачем здійснено зняття коштів у розмірі 400,00 грн., які було погашено у період з 15.07.2015 року по 26.08.2015 року. Дані обставини відповідачем не заперечувались.

Разом з тим, з розрахунку та виписки вбачається, що 25.07.2015 року за телеком послуги Portmone.com.ua.telekom.Kyiv здійснено зняття коштів у розмірі 4200 грн.

25.07.2015 року на підставі заяви ОСОБА_6 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0001543 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України з приводу того, що 25.07.2015 року невідома особа шахрайським шляхом, заволоділа грошовими коштами у розмірі 4200,00 грн., які знаходилися на її кредитній карті ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач зазначала, що досудове розслідування по кримінальному провадженню триває, винні особи не встановлені.

Також у судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 зазначала, що того ж дня вона звернулась на «гарячу лінію» ПАТ КБ «Приватбанк» та повідомила про шахрайські дії.

Судом встановлено, що позивач відразу повідомив банк на гарячу лінію про платіжні операції, що нею не виконувалися, тобто виконала вимоги п.2.1.1.5.11., п. 2.1.1.5.12. Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину, за якою 25 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудового розслідування внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення та розпочато досудове розслідування.

Позивач в свою чергу не довів того факту, який безспірно доводить, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню платіжної карти, паролів доступу до системи Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, яку підтримано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18).

Так, відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

З наданих позивачем доказів не вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 25 липня 2015 року на загальну суму 4200,00 грн. відповідачка особисто використовувала електронний платіжний засіб.

Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Відповідач в свою чергу, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт на «гарячу лінію» та звернулась до правоохоронних органів із відповідною заявою.

Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 травня 2019 року.

Суддя В. І. Капітонов