Провадження №2/193/152/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

07 лютого 2019 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Кащук Д.А.,

за участі секретаря судового засідання: Ратушній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Софіївка відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2018 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що вона, ОСОБА_1, є власником житлового будинку №10 по вулиці Строканя у с.Ордо-Василівка Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.04.2007р. серії ВЕО №655717, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2007р №14621830, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.07.2008р. №19533764, угодою дарування від 04.02.1997р., Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №141884405 від 19.10.2018р..

Зазначає, що відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Ордо-Василівською сільською радою 11.10.2018р. за № 1407. у житловому будинку, за адресою с.Ордо-Василівка, вул.Строканя. буд.30. Софіївського району Дніпропетровської області проживає Позивач ОСОБА_1, 13.08.1950р.н., зареєстровані, але не проживають син ОСОБА_3 Миколайович.1971р.н., онука ОСОБА_4, 03.12.2015р.н., чоловік - ОСОБА_2, 03.05.1948р.н., який не проживає за цією адресою з 12.05.1997р..

Відповідно до даних паспорта позивача, вони з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 14.08.1970р. Поступово шлюбні відносини погіршувались, і вони почали жити окремо. Відповідач - ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає з 12.05.1997р. та по даний час, що може бути підтверджено актами про підтвердження факту не проживання, складеними Ордо- Василівською сільською радою за участю свідків - ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на нього, чим об'єктивно порушуються права Позивача. Відповідно до ст.16 Цивільного процесуального кодексу України з метою досудового врегулювання спору за домовленістю, Позивач звертався до Відповідача з вимогою проханням щодо зняття з реєстрації місця проживання, але відповідач відмовляється подавати заяву про зняття з реєстрації місця проживання.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомив, від представника відповідача ОСОБА_8 надійшов відзив, в якому він з відповідачем заперечують проти задоволення клопотання, пояснюючи те, що порушуються відповідача права, як він змушений буде слатити судовий збір, залучити представника, також буде мати та відчувати внутрішній дискомфорт та моральне приниження.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, взявши до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (а.с.5) є власником будинку с.Ордо-Василівка, вул.Строканя, буд.30, Софіївського району, Дніпропетровської області, на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2007 року та 15.07.2008 року (а.с.9,11).

Відповідно до довідки, виданої Ордо-Василівської сільської ради 11 жовтня 2018 року, у вказаному будинку зареєстровано чотири особи: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_4 (а.с.17).

Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинив. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даним будинком не користується. Будучи зареєстрованим у зазначеному будинку відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації в будинку, ніяких майнових прав не втрачає.

Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в будинку є порушенням прав на безперешкодне користування ним.

Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, довідкою про склад сім'ї, актами про підтвердження факту непроживання особи за місцем реєстрації за 01.02.2018 року, 30.04.2018 року та 30.08.2018 року, технічним паспортом на житловий дім, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.07.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2007 року.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.16, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком №30 по вул.Строканя, с.Ордо-Василівка, Софіївського району, Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4;

- відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання не відоме;

Суддя: Д.А. Кащук