КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/11631/18

номер провадження: 22-ц/824/546/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у складі судді Андрейчука Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року відкрито провадження у даній справі.

26 листопада 2018 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення суду у справі №756/5026/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання батьківства за рішенням суду.

Клопотання представника відповідача мотивоване тим, що батьківство ОСОБА_4 щодо малолітньої ОСОБА_5 не встановлено, а тому вважав, що відсутні підстави для розгляду даної справи про стягнення аліментів до вирішення справи про батьківство відповідача, у зв'язку з чим справа підлягає зупиненню на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України (а.с.37-38).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 задоволено, зупинено провадження у даній справі на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України до вирішення Оболонським районним судом міста Києва цивільної справи №756/5026/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що спори про батьківство (материнство) у розумінні положень ч.2 ст.252 ЦПК України є спорами тільки про оспорювання батьківства та не врахував, що спорами про батьківство також є спори про визнання батьківства. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у даній справі на підставі положень ст. 251 ЦПК України та відступив від вимог ч.2 ст. 252 ЦПК України, згідно з якою не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суд першої інстанції не спростовують. Вказує, що суд дійшов правильного висновку про неможливість розгляду справи про стягнення аліментів до вирішення справи про визнання батьківства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України й виходив із того, що розгляд даної цивільної справи неможливий до вирішення судом цивільної справи №750/5026/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства, оскільки право позивача ОСОБА_2 на отримання аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 виникне лише у випадку встановлення батьківства відповідача ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В абзаці 4 пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв'язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_4, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Зі змісту позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 є матір'ю малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. При реєстрації народження дитини запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за вказівкою матері ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Також встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства.

Як видно із свідоцтва про народження від 04 вересня 2012 року сері НОМЕР_1 батьком малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, записаний ОСОБА_7, а не відповідач ОСОБА_4 (а.с. 15).

Отже, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач ОСОБА_4 є батьком дитини ОСОБА_5 і що він оспорює батьківство, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість прийняття рішення у даній справі до ухвалення рішення у справі №750/5026/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства.

Вирішуючи клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України на наведені вище норми закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Крім того, відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв'язку із цим суди не повинні допускати випадків безпідставної відмови у відкритті провадження у справі або необґрунтованого закриття провадження у справі на підставі того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також фактів незаконного залишення заяв без руху, без розгляду, повернення їх позивачам або необґрунтованого зупинення провадження у справах, оскільки це призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ (оз'яснення, які містяться в пункті 8 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ч.2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Матеріали справи свідчать, що дана справа знаходиться в суді з вересня 2018 року, тому необґрунтоване зупинення провадження у справі, призведе до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справи.

Що стосується доводів представника позивача про те, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відсутність підстав для застосування положень ч.2 ст. 252 ЦПК України, оскільки спорами про батьківство є також спори про визнання батьківства, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною

Згідно з ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що при реєстрації народження ОСОБА_5. запис про її батька у Книзі реєстрації народжень проведено за вказівкою матері ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст.135 СК України, яка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання його батьківства щодо малолітньої ОСОБА_5

Враховуючи, що ОСОБА_4 не оспорює батьківство дитини ОСОБА_5., та приймаючи до уваги, що спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник про проходження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою, то колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ч.2 ст.252 ЦПК України, є правильними.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: