ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1397/18
"29" січня 2019 р. смт Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Дудка В.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком,
04.10.2018 до суду звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач) з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі Відповідачі), про усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 18 по вул. Польовій в смт Миколаївка Петриківського району Дніпропетровської області, визнавши Відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що на підставі Свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого 16.12.1991 року на підставі рішення виконкому Царичанської районної ради народних депутатів № 275 від 13.09.1991, йому належить житловий будинок № 18, що знаходиться за адресою: вул. Польова, смт Миколаївка Петриківського району Дніпропетровської області. Право власності зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 16.12.1991 за № 288 до реєстрової книги № 3.
За цією адресою зареєстровані зокрема і Відповідачі з 1991 року, бувша дружина та його син. Після розірвання шлюбу, а саме у 1997 році ОСОБА_2 забрала сина ОСОБА_3 та виїхала з будинку до м. Дніпропетровськ. Місцезнаходження Відповідачів йому невідомо, оскільки з ними він не спілкується.
З цього часу у вищезазначеному житловому будинку Відповідачі не проживають, їхніх речей в будинку немає, комунальні послуги вони не оплачують, перешкод в користуванні житловим будинком їм ніхто не чинить. Позивач вважає, що останні втратили інтерес до спірного житла, однак реєстрація Відповідачів за вказаною адресою порушує його право на вільне розпорядження і користування майном.
22.10.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.
18.12.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі. Підтвердив реєстрацію місця проживання Відповідачів в 1991 році за його адресою, та те, що фактично вони не проживали за вказаною у позові адресою з 1996 року. Не заперечував проти винесення заочного рішення у справі, відповідно до заяви від 29.01.2019.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явились, про час слухання справи повідомлялися належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважаються повідомленими).
Факт належного повідомлення про день, час та місце слухання справи також підтверджується судовим оголошенням на офіційному сайті судової влади України про виклик відповідачів в судове засідання. Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не направляли.
Третя особа Миколаївська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області в судове засідання також не з`явилися, проте надали до суду заяву, про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечували.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду Відповідачі були повідомлені вчасно та належним чином, заперечення (відзиву) проти позову не подали, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції).
В судовому засіданні встановлено, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 18 по вул. Польовій в смт Миколаївка Петриківського району Дніпропетровської області, що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на жилий будинок, виданого 16.12.1991 року на підставі рішення виконкому Царичанської районної Ради народних депутатів № 275 від 13.09.1991. Право власності зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 16.12.1991 за № 288 до реєстрової книги № 3 (а.с.12).
З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку № 18 по вул. Польовій в смт Миколаївка Петриківського району Дніпропетровської області вбачається, що за вказаною адресою прописані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.13-15).
Відповідно до довідки Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області № 487 від 17.10.2018, ОСОБА_2 ОСОБА_3 дійсно зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20 ).
Отже, у вищезазначеному житловому будинку, окрім Позивача та інших ОСОБА_4, ОСОБА_5 (батьків позивача), зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, тобто Відповідачі, які не проживають у житловому будинку, що стверджується ОСОБА_6 «обстеження матеріально-побутових умов проживання» виданого депутатом від виборчого округу № 9 Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 01.10.2018 (за участі трьох сусідів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8В.), довідкою від 15.01.2019 № 37.
Згідно вказаної довідки Відповідачі з 1995 року за спірною адресою фактично не проживають.
При цьому, як стверджує позивач з реєстрації за даною адресою до цього часу в добровільному порядку Відповідачі не знялися.
Між тим, згідно довідки № 38 від 15.01.2019 «про склад сім'ї» виданої Миколаївською селищною радою Петриківського району, судом встановлено, що Позивач має наступний склад сім'ї, зокрема: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 син.
Суд приходить до висновку, що Відповідачів було зареєстровано в будинку Позивача як членів сім'ї, оскільки вони є дружиною та сином Позивача.
Згідно Свідоцтва серії І-КИ № 032492 виданого 13.01.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківської районної державної адміністрації, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 січня 1997 року було розірвано (а.с.11).
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи наведене, реєстрація Відповідачів є перешкодою для користування і розпорядження власністю Позивача на власний розсуд, що є порушенням його конституційних прав на право вільного розпоряджання своєю власністю.
Суд приходить до висновку, що Позивач довів свій позов, а тому вважає, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням будинком № 18, що розташований за адресою: вул. Польова, смт Миколаївка Петриківського району Дніпропетровської області, у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин.
Даних, які б свідчили, що Відповідачі не проживають за місцем реєстрації з поважних причин (які перелічені в ст. 71 Житлового Кодексу УРСР), як і даних про те, що їм чинилися перешкоди у проживанні в житловому будинку, суду не надано.
Судовий збір сплачений в повному обсязі, слід залишити за позивачем, оскільки позивач у своїй заяві просив сплачений ним судовий збір з відповідачів не стягувати.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення буде складено 7 лютого 2019 року.

Суддя ОСОБА_9