Справа № 461/8132/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/93/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Львів

Справа № 461/8132/17

Провадження № 22-ц/811/93/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних прав:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

за участю представника апелянта Коротуна О.М.,ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на заочне рішення Галицького районного суду м Львова від 18 грудня 2017 року у складі судді Зубачик Н.Б.

у справі

за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконними та скасування наказів,

ВСТАНОВИЛА:

23.11.2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу № 129 про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 01.11.2017 року.

04.12.2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та доповнив їх вимогами про скасування наказу № 137 про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 23.11.2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликався на те, що він працює на посаді директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 01.11.2017 року ПАТ «Укрзалізниця» було видано наказ за № 129, у якому за неналежне виконання посадових обов'язків, передбачених пунктами 5.5 та 5.9.1 положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця» та пунктом 1.1.1. наказу регіональної філії від 14.03.2016 № 135-воН/од «Про тимчасовий розподіл обов'язків», в частині забезпечення загального керівництва економічною, фінансовою, господарською діяльністю регіональної філії, було оголошено догану. 23 листопада 2017 року ПАТ «Укрзалізниця» видала наказ № 137, за яким позивачу оголошено догану за неналежне виконання обов'язків, передбачених п. 2.2.10, 5.1.1, 5.1.3 трудового договору, пп.1 п. 5.5 та пп.10 п.5.8 Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця». При цьому ОСОБА_7 вважає, що вказані накази є незаконними та такими, що підлягають скасуванню через відсутність складу дисциплінарного проступку, прийняття їх неуповноваженим органом та пропущення строку накладення дисциплінарного стягнення.

Посилаючись на викладені обставини, з врахуванням збільшення позовних вимог, ОСОБА_7 просив постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ № 129 про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 01.11.2017 року, а визнати незаконним та скасувати наказ № 137 про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 23.11.2017 року.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.12.2017 року позов задоволено. Визнано незаконними та скасовано накази ПАТ «Укрзалізниця» № 129 від 01.11.2017 року та № 137 від 23.11.2017 року.

23.01.2018 року ПАТ «Українська залізниця» звернулося до суду із заявою про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.12.2017 року.

В обґрунтування заяви ПАТ «Українська залізниця» покликається на те, що відповідача належним чином не було повідомлено про час та місце розгляду цивільної справи, а відтак останній був позбавлений можливості прибути в судове засідання або повідомити про причини своєї неявки. Окрім того, зазначив, що вказані накази є законними та обґрунтованими. Просить заяву задоволити.

15.02.2018 року заяву відповідача - ПАТ «Українська залізниця» про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.12.2017 року залишено без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.12.2017 року оскаржило ПАТ «Українська залізниця», подавши апеляційну скаргу.

У доводах апеляційної скарги зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» вважає оскаржуване рішенням незаконним та необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а, отже, підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що останнього було позбавлено права щодо надання письмових заперечень до позовної заяви, а також можливості представити докази, на які відповідач посилається та яким обґрунтовуються заперечення. Більше цього, апелянт вказує на те, що його позбавленого права з'явитися до суду з метою захисту своїх прав та інтересів, оскільки останній отримав судову повістку уже після проведення відповідного судового засідання.

Окрім цього, апелянт звертає увагу суду на те, що Галицьким районним судом м. Львова не було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. При цьому, у апеляційній скарзі також зазначено, що відповідач не погоджується із позицією суду першої інстанції щодо відсутності у заяві про перегляд заочного рішення доказів, що мають істотне значення для справи.

Поряд із цим, апелянт із посиланням на положення трудового договору № 118 від 08.06.2017 року обґрунтовує наявність повноважень в органу, що наклав дисциплінарне стягнення. Водночас, зазначає, що із Витягу з протоколу № Ц-57/89 Ком. т. засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 21.09.2017 року вбачається, що повноваження правління товариства, зокрема, у частині накладення дисциплінарних стягнень делеговані голові правління спільно з членом правління, директором або директором департаменту.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що враховуючи час перебування ОСОБА_7 на лікарняному, строки накладення дисциплінарного стягнення відповідають вимогам ст. 148 КЗпП України.

Також, у апеляційній скарзі зазначено, що саме керівник несе персональну відповідальність за виконання функцій та завдань, визначених Статутом ПАТ «Укрзалізниця» та Положенням про РФ «Львівська залізниця», а також доведених роботодавцем планових показників діяльності регіональної філії.

При цьому, апелянт зазначає, що порушення ОСОБА_7 проявилось у систематичному не виконанні завдань щодо здачі вантажних поїздів на міждержавних стиках, регулювання завдання з передачі порожніх вагонів, розвезення місцевого вантажу, подачі вагонів на фронти навантаження та вивантаження. Також апелянт наголошує на те, що ОСОБА_7 неналежно здійснював оперативне управління діяльністю структурних підрозділів регіональної філії, які знаходяться у виробничому та адміністративному підпорядкуванні філії, що безпосередньо належить до посадових обов'язків ОСОБА_7

Просить заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.12.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

11 жовтня 2018 року цивільна справа № 461/8132/17 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Коротуна О.М.,ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_4,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення Галицького районного суду м. Львова відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_7 призначений на посаду директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до наказу №1066/0с від 26 квітня 2017 року із звільненням від виконання обов'язків начальника виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця».

Відповідно до рішення правління ПАТ «Українська залізниця» від 24.04.2017 року, оформленого протоколом №Ц-57/31, 08.06.2017 року з позивачем було укладено строковий трудовий договір на період роботи з 27.04.2017 року по 24.04.2020 року включно.

Наказами № 129 від 01.11.2017 р. та № 137 від 23.11.2017 року позивачу було оголошено догани за неналежне виконання обов'язків, передбачених пунктами 5.5 та 5.9.1 положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця» та пунктом 1.1.1. наказу регіональної філії від 14.03.2016 № 135-воН/од «Про тимчасовий розподіл обов'язків», а також передбачених п. 2.2.10, 5.1.1, 5.1.3 Трудового договору, пп.1 п. 5.5 та пп.10 п.5.8 Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця».

Судом першої інстанції досліджено, що у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 129 від 01.11.2017 року вказано, що невиконання посадових обов'язків позивачем призвело до збільшення кількості випадків непланових ремонтів локомотивів, зірвання з графіку руху пасажирських поїздів, збільшення кількості випадків транспортних подій, систематичного невиконання завдань щодо здачі вантажних поїздів на міждержавних стиках, регулювального завдання з передачі порожніх вагонів, розвезення місцевого вантажу, подачі вагонів на фронти навантаження та вивантаження.

Однак, у вказаному вище наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності не конкретизовано, порушення яких саме посадових обов'язків привело до настання наслідків, за які було накладено дисциплінарне стягнення, не вказані обставини, за яких було вчинено дисциплінарний проступок.

У наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності від № 137 від 23.11.2017 року підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання директором регіональної філії позивач своїх обов'язків, передбачених пунктами 2.2.10, 5.1.1., 5.1.3. трудового договору від 08.06.2017 № 118 укладеного між ПАТ «Укрзалізниця» і ОСОБА_3, а також підпунктом 1 пункту 5.5. та підпунктом 10 пункту 5.8 Положення про регіональну філію, затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 04.05.2017 № 292.

Фактичними наслідками неналежного виконання своїх обов'язків, які стали підставою для накладення дисциплінарного стягнення, відповідно до наказу № 137 від 23.11.2017 року, були погіршення показників роботи залізничного транспорту - обігу вагону, невиконання плану простою, зменшення середньодобового пробігу та продуктивності електровоза, вказується, що позивач недостатньо відповідально ставиться до виконання своїх трудових обов'язків. В наказі зазначається період, за який притягують до відповідальності за період з 01.09.2017 по 19.09.2017.

Судом встановлено, що пунктом 5.5. положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» визначено компетенції директора Філії, які він здійснює на підставі довіреності та у межах своїх повноважень, пунктом 5.9.1. цього ж положення директор Філії несе персональну відповідальність за виконання функцій та завдань, визначених статутом товариства та цим положенням, а також доведених Товариством планованих показників діяльності Філії, а пунктом 1.1.1. Наказу регіональної філії від 14.03.2016 № 135-воН/од «Про тимчасовий розподіл обов'язків» начальник філії забезпечує загальне керівництво економічною, фінансовою, господарською діяльністю, визначає основні напрямки соціально-економічного розвитку, інвестиційної та кадрової політики філії, реструктуризації та вдосконалення системи управління, забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог секретності, мобілізаційної готовності на основі законів України, указів і розпоряджень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту та розпорядчих документів ПАТ «Укрзалізниця»

Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_6, яка працює на посаді начальника відділу Департаменту управління рухом та свідок ОСОБА_5, який працює заступником начальника управляння-начальника відділу управління перевезень зазначили що брали участь у складання довідки про показники роботи залізничного транспорту- обіг вагонів за період 01.09 по 19 .09.2017 року, з наказом № 137 від23.11.2017 року « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» не ознайомлювались.

У результаті здійснення правового аналізу оскаржуваних наказів та Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» суд першої інстанції дійшов до висновку, що у вищевказаних наказах про притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні зазначення порушення посадових обов'язків особи, на яку накладається дисциплінарне стягнення та які призвели до негативних наслідків.

Дослідженням наданих документів встановлено, що обов'язки, невиконання яких призвело до настання відповідних наслідків належать до компетенції начальника служби перевезень та начальника виробничого структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу № 137 від 23.11.2017 року днем виявлення правопорушення є день, як мінімум не пізніше 04.10.2017 року, коли була складена доповідна записка. Акт проведення службового розслідування базується уже на виявлених фактах проступку і визначає собою лише причини, умови, коло осіб та можливі санкції. Оскільки днем виявлення проступку можна вважати 04.10.2017 року, то на момент притягнення до відповідальності вже сплили строки притягнення до відповідальності.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 необхідно задоволити.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд у постанові від 17 січня 2019 року у справі № 343/6/18.

Саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 401/3301/17.

При цьому, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв'язок між ними і поведінкою правопорушника.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 821/935/16.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що оспорювані накази № 129 від 01.11.2017 року та № 137 від 23.11.2017 року не містять чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов'язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення останнім положень трудового договору та Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» у частині забезпечення загального керівництва економічною, фінансовою, господарською діяльністю регіональної філії, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність наказів ПАТ «Укрзалізниця» № 129 від 01.11.2017 року та № 137 від 23.11.2017 року.

Доводи апеляційної скарги, що повноваження правління товариства, зокрема, у частині накладення дисциплінарних стягнень делеговані голові правління спільно з членом правління, директором або директором департаменту відповідно до витягу до протоколу №Ц-57/89 від 21.09.2017 року колегія суддів вважає безпідставними і такими, що спростовуються положеннями 84,102,103,114,120,125 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» та такими, що не підлягають до задоволення.

Пунктом 84 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є правління.

Відповідно до п.п.33 п.102 Статуту передбачено , що до компетенції правління належить призначення на посаду та звільнення з посади керівника філі1, представництв, інших відокремлених підрозділів, встановлення їм розмірів винагороди та компенсації, прийняття рішення про заохочення, накладення дисциплінарних стягнень.

У п. 104 цього ж Статуту вказано, що формою роботи правління є засідання, які можуть бути проведені за допомогою технічних засобів зв'язку. Допускається також прийняття рішень правління шляхом проведення заочного голосування або інших допустимим способом відповідно до законодавства.

При цьому у п. 114 цього ж Статуту визначено, що рішення правління приймаються колегіально на засіданнях правління та оформляються протоколом.

Компетенція голови правління визначається у п. 125 Статуту відповідно до якого у голови правління відсутнє право накладати дисциплінарні стягнення.

Окрім цього, за пунктом 120 Статуту питання, що належать до компетенції правління, не можуть бути передані на одноособовий розгляд голови правління.

Безпідставними є також доводи апелянта про допущення судом першої інстанції процесуальних порушень, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, однак відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи та представником заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з необхідністю ознайомлення представника з матеріалами справи .

За наявності вказаного порушення, допущеного відповідачем при притягненні до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани позивача, інші доводи сторони відповідача, зокрема про дотримання строків та наявність повноважень в органу, який застосував дисциплінарне стягнення, не мають вирішального значення по суті спору, оскільки встановлено, що відсутня сама правова підстава для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді догани на підставі наказів ПАТ «Укрзалізниця» № 129 від 01.11.2017 року та № 137 від 23.11.2017 року.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстави для скасування рішення Галицького районного суду м Львова відсутні.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м Львова від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді