ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/1593/18

провадження № 22-ц/4809/441/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2018 року, суддя Шевченко І.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.04.2015 року о 10.00 год. на вселенні її тата ОСОБА_2 до власної квартири АДРЕСА_1 виникла конфліктна ситуація. Причиною конфлікту стали неправомірні дії її рідного брата ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3

На її виклик прибув дільничний інспектор міліції ОСОБА_4, в присутності якого брат з невісткою нанесли їй тілесні ушкодження серед яких і струс мозку. До тями вона прийшла під час проведення реанімаційних заходів медичними працівниками в автомобілі швидкої допомоги, змушена була певний час перебувати на лікуванні в лікарні, де проходила курс лікування в зв'язку завданою їй травмою. Факт нанесення тілесних ушкоджень замовчувався працівниками правоохоронних органів, а записи в медичній картці не відповідали фактично проведеному лікуванню. Вона неодноразово подавала заяви до Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області з приводу побиття її рідним братом, але їх не розглядали по суті не дивлячись на те, що у слідчого була медична довідка про нанесення їй тілесних ушкоджень, які призвели до струсу головного мозку. Навіть без її заяви відповідно до існуючого порядку лікарі повинні були повідомити про факт наявності у неї травми територіальне відділення поліції.

30.06.2015 року позивач подала заяву про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яку до уваги не прийняли і всіляко замовчують факти зникнення заяви. Завдяки втручанню громадськості канцелярія спромоглась таку заяву прийняти, але в подальшому її було загублено.

Постанови про відмову в порушенні кримінального провадження довгий час їй не надавали, а тому нею в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України було подано 02.10.2015 року скаргу на бездіяльність працівників Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2015 року в задоволенні цієї скарги відмовлено.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2015 року скасовано апеляційним судом та поновлено строки звернення до суду.

Олександрівським районним судом Кіровоградської області 05.11.2015 року по справі № 397/1293-15к було винесено рішення про зобов'язання Олександрівського РВ УМВС України внести її заяву до державного реєстру та розпочати досудове слідство по відповідному кримінальному провадженню, що було зроблено лише 17.11.2015 року. По кримінальному провадженню № 0000599 фактично ніяких слідчих дій не проводилося, чим порушено вимоги ст. 28 КПК України.

Позивач зазначив, що саботування розгляду її заяв, яке розпочалось з несвоєчасного внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, призвело до того, що Олександрівським районним судом Кіровоградської області 28.10.2016 року визнано факт бездіяльності слідчого Шевченко В.О. Олександрівським районним судом Кіровоградської області, 03.11.2016 року слідчого Шевченко В.О. від розслідування кримінального відсторонено.

Кримінальне провадження № 0000599 розслідувалось до 14.11.2016 року і було закрито безпідставно.

Постанова про його закриття скасована ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 року (справа № 397/1510/16-к).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07.04.2017 року по справі № 397/437/17 визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Вказаний підрозділ підпорядкований відповідачу ГУНП в Кіровоградській області.

ОСОБА_1 зазначила, що затягування при внесенні до ЄРДР внесення відомостей про скоєний злочин на протязі 8-ми місяців (квітень 2015 року - грудень 2015 року) та не належне розслідування кримінального провадження на протязі 16-ти місяців (грудень 2015 року - квітень 2017 року) завдало їй моральних страждань, вона неодноразово зверталась до суду зі скаргою на такі незаконні дії слідчого, нею неодноразово подавалися скарги, заяви, клопотання, звернення. Значна кількість їх подавалась відповідачу ГУНП в Кіровоградській області. Їй не відповідали зовсім, або зі значним запізненням, або просто направляли відписки. Фактом недбалого ставлення до неї, як громадянки України, є навмисне не розслідування кримінального провадження структурним підрозділом відповідача - ГУНП в Кіровоградській області.

З серпня 2017 року вона постійно проходить курс лікувальної хіміотерапії з приводу онкологічного захворювання, тому після таких сеансів не може кожного дня примушувати розслідувати кримінальне провадження.

Позивач зазначив, що слідчим черговий раз 18.10.2017 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000599. Олександрівським районним судом Кіровоградської області 06.02.2018 року винесено ухвалу про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000599 від 18.10.2017 року. Зазначила, що даний черговий факт підтверджує бездіяльність слідчого.

Вказала, що моральні страждання будь-якої людини залежать від багатьох чинників, однак основними є глибина розуміння джерела моральних страждань, причин, що їх породили, можливість усунути ці причини самостійно, термін дії обставин моральних страждань на людину, наслідки цих страждань, характер людини, її емоційний стан, сімейні обставини, попередня професійна діяльність та ін., на підставі чого бездіяльність правоохоронних органів при розгляді її (позивача) заяви про скоєння злочину, безпідставне затягування розслідування викликала у неї моральні страждання, які полягають у відчутті стурбованості, страху за своє життя, оскільки не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності викликало у позивача відчуття незахищеності та безкарності до осіб, які вчинили злочин, погіршенням стану здоров'я, головними болями, загостренням хвороб, перебуванням у зв'язку з цим в лікарні. Відповідач не реагує на її багато численні звернення, посилаючись на формулу, розроблену доктором юридичних наук, професором ОСОБА_5, яка є науковою рекомендацією по визначенню можливого розміру компенсації моральної шкоди (D=dxfvxі xcx(1-fs), завдана їй моральна шкода становить 152 298,08 грн. Просила суд визнати відповідача - Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області такими, що завдали їй моральну шкоду в період з 08.04.2015 року по 12.03.2018 року бездіяльністю підлеглим йому підрозділом при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0000599 та стягнути зі спеціального рахунку Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду в сумі п'ятсот тисяч гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що судом не враховано те, що винесення судами рішень про бездіяльність слідчого не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень чи бездіяльності, а також не взято до уваги те, що позивачем не надано достатніх і допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди, яка визначена ч.2 ст. 23 ЦК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.01.2019 року по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.02.2019 року справу призначено до розгляду.

До суду від учасників справи відзиви не надійшли.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000599 від 17.11.2015 року внесено матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_1, згідно якого 08.04.2015 року ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, перебуваючи в будинку 4 по вулиці Гагаріна в смт. Олександрівка.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2017 року (справа № 397/437/17) скарга ОСОБА_1 задоволена, визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_6 по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000599 від 17.11.2015 року за ч.1 ст.125 КК України в частині неналежного виконання ухвали слідчого судді від 11.07.2016 року, від 08.12.2016 року та 07.04.2017 року і зобов'язано слідчого організувати та провести слідчі дії за вказаним кримінальним провадженням відповідно до вказаних ухвал.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.09.2017 року (справа № 397/1066/17) скарга ОСОБА_1 задоволена, визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_6 по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000599 від 17.11.2015 року за ч.1 ст.125 КК України в частині неналежного виконання ухвали слідчого судді від 11.08.2017 року та зобов'язано слідчого організувати та провести слідчі дії - допитати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, долучити до кримінального провадження копії акту, складеного Олександрівською районною організацією ветеранів України від 25.05.2015 року.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2017 року (справа № 397/1066/17) скарга ОСОБА_1 задоволена, постанова про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 30.07.2017 року винесену слідчим СВ Олександрівського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000599 в частині відмови в задоволенні клопотання скаржника щодо допиту свідків ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та долучені до кримінального провадження акту, складеного 17.11.2015 року за ч.1 ст.125 КК України Олександрівською районною організацією ветеранів України від 25.05.2015 року - скасувати.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2018 року (справа № 397/1066/17) скасована постанова слідчого СВ Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_6 від 18.10.20-17 року про закриття кримінального провадження № 0000599.

Суд першої інстанції зазначив, що факт протиправної бездіяльності слідчих СВ Олександрійського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області при вирішенні заяв та клопотань ОСОБА_1 встановлено ухвалами слідчого судді Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2017 року, 08.09.2017 року, 06.02.2018 року та від 11.08.2017 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надано процесуальні документи, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Сторони в судове засідання не з'явились. Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Крім того, ст.56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй бездіяльністю слідчих, з огляду на те, що ухвалами слідчого судді Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2017 року, 08.09.2017 року, 06.02.2018 року, 11.08.2017 року, які набрали законної сили, встановлено факт протиправної бездіяльності слідчих СВ Олександрійського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області.

Також на думку апеляційного суду, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що перенесенні позивачем душевні та психологічні страждання, нервові стреси, погіршення самопочуття, неможливість вести звичайний спосіб життя завдавало позивачу моральні страждання

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2018 року - залишити без змін.

Текст постанови складено 08.04.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: