Справа № 299/65/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 31 серпня 2018 року, ухваленого суддею Левко Т.Ю., у справі за позовом позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Киретів Віктор Васильович, до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, Кабінету Міністрів України про повернення грошових коштів по облігації,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, Кабінету Міністрів України про повернення грошових коштів по облігації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 , ветеран війни - інвалід другої групи, учасник бойових дій, полковник запасу, під час служби в армії в грудні 1991 року придбав у Івано-Франківському відділенні ощадного банку № 6340 за 16 000 карбованців облігацію державної цільової безпроцентної позики 1990 року на суму 16 000 карбованців для придбання автомобіля «Волга» ГАЗ-2410 та 14.02.1992 року став на облік в магазині «Іванофранківськавтомотосервіс» за № 56 для придбання автомобіля.

Після розпаду Радянського Союзу виконання зобов`язань по таким облігаціям взяв на себе Кабінет Міністрів України.

Посилаючись на положення ст.3 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» позивач вказує, що його вклад в сумі 16 000 карбованців на даний час становить 16 000,00 х 1,05 = 16 800,00 грн.

Крім того, вище вказані кошти знецінилися і позивач розрахував компенсацію за інфляційні збитки за період з 01.01.2004 року по 11.12.2017 року в розмірі 78 607,20 грн.

Позивач вважає себе споживачем банківських послуг та просить стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та Кабінету Міністрів України на його користь 16 800 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) по облігації № 0019932 Державної цільової безпроцентної позики 1990 року для придбання легкового автомобіля «Волга» ГАЗ-2410 та компенсацію втрати від знецінювання грошових заощаджень у розмірі 78 607,20 грн. (сімдесят вісім тисяч шістсот сім гривень 20 копійок).

Рішенням Виноградівського районного суду від 31 серпня 2018 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в заявленому позові, не дав їм належної правової оцінки та неправомірно відмовив у заявленому позові.

У відзивах на апеляційну скаргу ПАТ«Державний ощадний банк України» та Кабінет Міністрів України просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що в грудні 1991 року позивач ОСОБА_1 придбав у Івано-Франківському відділенні ощадного банку № 6340 за 16 000 карбованців облігацію Державної цільової безпроцентної позики 1990 року на суму 16 000 карбованців для придбання автомобіля «Волга» ГАЗ-2410.

У подальшому, 14.02.1992 року, позивач став на облік в магазині «Іванофранківськавтомотосервіс» за № 56 для придбання автомобіля.

27.09.2017 року позивач звернувся до Закарпатського обласного управління АТ Ощадбанк для виплати компенсації по облігації з її індексацією.

Листом Закарпатського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України від 25.10.2017 року № 106/12-09/76 позивача повідомлено, що компенсаційні виплати не проводяться, оскільки на 2017 рік постанова КМУ для проведення виплат громадянам не прийнята і кошти для виплат з Державного бюджету України не надходили.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02.01.1992 року та грошових заощаджень поміщених в державні цінні папери, в тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року.

Стаття 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» (надалі Закон) встановлює зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР. Що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

Статтею 6 даного Закону передбачено, що компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України

Компенсація втрат від знецінення грошових заощаджень, поміщених в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та у державні цінні папери облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, проводиться їх власникам в готівковій чи безготівковій формі після внесення в інформаційно-аналітичну систему «Реєстр вкладників заощаджень громадян» даних про них, необхідних для ідентифікації вкладника при відкритті рахунку.

Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті окремою статтею. Порядок перерахування проведення коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху України визначається Кабінетом Міністрів України.

Погашення відновлених заощаджень громадян, поміщених у цінні папери, здійснюється на загальних підставах відповідно до сум, визначених у Державному бюджеті України

Відповідно до ч.1та ч.3 ст. 7 Закону заощадження повертаються поетапно. Перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із статтею 8 цього Закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.10.2001 року № 13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України положень статей 7, 8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлено, що право власності може бути обмежене державою, а положення ст. 7 цього Закону, відповідно до яких заощадження повертаються «поетапно», «залежно від суми вкладу», «у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік», хоча і обмежують конституційне право власності громадян, але не суперечать статтям 13, 41, 64 та іншим статтям Конституції України.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік та в порядку проведення виплат, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено, а тому підстав для прийняття Кабінетом Міністрів України на 2017 рік та 2018 рік постанов про виплату громадянам України компенсаційних виплат від знецінення грошових заощаджень не має.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи ч.1ст. 9 Конституції України, ст.10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Тобто, даною статтею передбачено право держави обмежувати володіння, користування та розпорядження майном і приймати такі закони, які вона вважає за необхідне з метою здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Судом першої інстанції враховано вищенаведені вимоги закону та обґрунтовано відмовлено позивачу у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 травня 2019 року.

Головуючий :

Судді: