Справа №345/5344/18
Провадження № 2/345/293/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.06.2018 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, та ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Також судом вирішено з відповідача на користь позивача стягувати на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень, щомісячно, починаючи з 30.03.2018 і до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6. На виконання вказаного рішення позивачем отримано виконавчий лист № 345/1246/2015, а державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Однак станом на 01.12.2018 судове рішення відповідачем належним чином не виконується, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, яка згідно розрахунку становить 5648,39 грн., а розмір пені за період з 30.03.2018 по 01.12.2018, яку зобов'язаний сплатити відповідач станом на 01.12.2018 року складає 2544,48 грн.; та заборгованість по сплаті аліментів на утримання дружини, яка згідно розрахунку становить 1932,25 грн., а розмір пені за період з 30.03.2018 по 01.12.2018, яку зобов'язаний сплатити відповідач станом на 01.12.2018 року складає 941,32 грн. У зв'язку з цим представник позивача просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дітей в розмірі 2544,48 грн. та аліментів на утримання дружини в розмірі 941,32 грн., а всього: 3485,80 грн. В подальшому, представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову (про доповнення позовних вимог) в якій зазначив, що відповідно до виписки із медичної карти від 16.12.2018 у дитини ОСОБА_4 встановлено діагноз: хронічний середній карієс зубів, хронічний пародонтоз. Крім цього, згідно з виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого дитини ОСОБА_5 він має діагноз епілептичний синдром, генералізовані тоніко- клонічні судоми, гострий фарингіт, двобічна клишоногість, МР- ознаки закрито губної шизенцефалії правої гемісфери головного мозку, є дитиною інвалідом та неодноразово перебував на лікуванні. З огляду на стан здоров'я дітей, а також те, що відповідач добровільно надавати кошти на додаткове утримання дітей відмовляється, тому позивач змушена звернутися до суду з даною заявою та просить стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на дітей, в розмірі 7019,37 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 2200 грн.

Відповідач подав до суду відзив на доповнену позовну заяву, згідно якого позов визнав частково. Зокрема зазначив, що він також частково брав участь в придбанні ліків для дітей. Вказав, що частина препаратів, які купувала позивач надаються державою безкоштовно, деякі чеки є нечитабельними, а деякі ліки не обґрунтовують потреби дітей. Вважає, що позивачем на надано достатніх допустимих доказів з приводу заявлених нею позовних вимог, а тому просить позов задоволити частково та стягнути з нього 2257, 5 грн. додаткових витрат та 1000, 00 грн. пені, зменшити розмір пені на 626 грн.

Представник позивача та позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ЦПК України не скористалися, змінений позов підтримали та просили суд його задоволити, с праву слухати у їх відсутності.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.06.2018 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, та ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Також даним рішенням суду вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень, щомісячно, починаючи з 30.03.2018 і до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 6-7). На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 345/1246/2018 (а.с. 8). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 01.12.2018 складає 5 648, 39 грн. (а.с. 9). Окрім цього, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на утримання дружини станом на 01.12.2018 складає 1 932, 25 грн. (а.с. 10).

Відповідно до вимог ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У п.22 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Представником позивача проведено розрахунок згідно якого розмір пені з урахуванням заборгованості по сплаті аліментів на утррання дітей за період з 30.03.2018 по 01.12.2018 станом на 01.12.2018 року складає 2544,48 грн. та розрахунок якого розмір пені з урахуванням заборгованості по сплаті аліментів на утррання дружини за період з 30.03.2018 по 01.12.2018 станом на 01.12.2018 року складає 941,32 грн.

Відповідач вказану суму нарахованої пені не спростував, а зазначив, що її помилково розраховано також за березень, квітень, травень, червень 2018, хоча рішення суду винесено в червні 2018. З цього приводу суд зазначає, що рішення в частині стягнення аліментів допускається до негайного виконання, а стягнення розпочинається з моменту звернення до суду.

Аналіз ч. 1 ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд вважає, що представником позивача у позові вірно обрано спосіб розрахунок пені, а саме, що пеня нараховуються на заборгованість по сплаті аліментів за кожен місяць окремо і множиться на кількість днів того місяця, у якому виникла така заборгованість.

Така ж позиція щодо розрахунку пені міститься і в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-94цс15, що відповідно до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України має бути врахована іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з вини відповідача, який, маючи працездатний вік, не вживав заходів щодо утримання своїх дітей у визначеному судовим рішенням розмірі, а тому заявлена в позові сума пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат суд приходить до наступного.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Відповідно до ч.2 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З виписки із медичної карти від 16.12.2018 у дитини ОСОБА_4 встановлено діагноз: хронічний середній карієс зубів, хронічний пародонтоз (а.с. 32). Крім цього, згідно з виписок із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого у дитини ОСОБА_5 виявлено діагноз епілептичний синдром, генералізовані тоніко- клонічні судоми, гострий фарингіт, двобічна клишоногість (а.с. 28, 29, 30-31).

Діти неодноразово перебували на лікуванні та потребують відповідних додаткових витрат у зв`язку з станом їх здоров`я.

Відповідно до наявних у матеріалах справи рецептів, актів про надання медичних послуг, квитанцій, рахунків, чеків (а.с.34-51) позивачем на лікування дітей витрачено значну суму коштів.

Відповідно до ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Тому, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків відносно дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути 7019, 37 грн. додаткових витрат на утримання його дітей.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, а саме витрати за надання правової допомоги в сумі 2200, 00 грн. (а.с. 13, 52)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 185, 186 СК України, ст.ст. 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ІНПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2

- неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 за період з 30.03.2018 по 01.12.2018 в розмірі 2544,48 грн., аліментів на утримання дружини за період з 30.03.2018 по 01.12.2018 в розмірі 941,32 грн., а разом 3485,80 грн. ;

- додаткові витрати на утримання дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 7019,37 грн.

- витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2200,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: