Справа № 201/9923/18
Провадження № 6/200/210/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» вересня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Яковенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро цивільну справу за поданням державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нечай Л.С. про примусове проникнення до житла боржника, -

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2019 року державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нечай Л.С. звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

В поданні зазначає, що на виконанні в Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист № 201/9923/18, виданий 03.06.2019 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про: відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_1 та передати матері дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Боржник не виконав рішення суду та не здійснив жодної реальної дії, спрямованої на виконання рішення суду, боржник з`явився на виклик державного виконавця та надав письмове пояснення щодо невиконання судового рішення. Дії ОСОБА_1 перешкоджають здійсненню виконавчих дій та унеможливлюють виконання законного рішення суду .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 26 червня 2019 року справу за поданням державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нечай Л.С. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.07.2019 року вказану справу було передано до розгляду судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини.

Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровськ 03.06.2019 року видано виконавчий лист №201/9923/18 про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_1 та передати матері дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 червня 2019 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нечай Л.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Постановою від 05.06.2019 року державний виконавець залучив представників органів опіки і піклування Управління-службу у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради.

Боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, що підтверджується Викликом державного виконавця від 10.06.2019 року, Вимогою виконавця від 10.06.2019 року про виконання вимог виконавчого листа.

З акту державного виконавця від 10.06.2019 року вбачається, що було здійснено вихід за місцем проживання боржника АДРЕСА_1 , проте боржник двері не відчинив.

З акту державного виконавця від 11.06.2019 року вбачається, що з боржником була проведена телефонна розмова, в ході якої боржник повідомив, що дитину добровільно передавати відмовляється.

З акту державного виконавця від 13.06.2019 року вбачається, що боржник з`явився до відділу ДВС та надав письмове пояснення по вищевказаному виконавчому документу. Пояснив, що відмовляється добровільно передавати дитину.

В матеріалах справи наявне письмове «повідомлення» від 13.06.2019 року, складене Лукашовим ОСОБА_4 , на ім`я начальника Соборного ВДВС, з якого вбачається, що боржник не має наміру виконувати рішення суду та повертати дитину матері.

Із запитів до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, а також про осіб-боржників які отримують пенсії, із запиту до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб вбачається, що запитувана інформація відсутня.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , власником вказаної квартири є ОСОБА_5 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2019 року.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для відібрання дитини, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Судом встановлено, що зазначене рішення суду станом на час розгляду подання боржником не виконано, про що свідчать матеріали подання.

Разом із тим, судом встановлено, що державним виконавцем надано належні та допустимі докази того, що боржника належним чином було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до житла боржника за вказаною адресою, доказом чого слугує його власноручно складене пояснення, проте боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 р. (заява №18357/91), «Михайленки та інші проти України» (Mykhaylenky and Others v. Ukraine) від 30.11.2004 р. (заяви №35091/02, №35196/02, №35201/02, №35204/02, №35945/02, №35949/02, №35953/02, №36800/02, №38296/02, №42814/02), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07.05.2002 р. (заява №59498/00), п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (№1) (Philis v. Greece (no. 1)) від 27.08.1991 р. (заяви №12750/87, №13780/88, №14003/88)). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Важко навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі (зокрема, справедливий, публічний і швидкий розгляд) та водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 лише проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 р. (заява №4451/70)).

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) від 26.09.1996 р. (заява №15797/89) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26.09.1996 р. (заява №24295/94)).

Отже, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), є підставою для вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення, зокрема проникнення до житла боржника.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла боржника, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оскільки державним виконавцем надано достатньо доказів, які свідчать про необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника як можливого способу виконання судового рішення.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Подання державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нечай Л.С. про примусове проникнення до житла боржника - задовольнити.

Надати дозвіл державному виконавцю Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нечай Лідії Степанівні на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме у квартиру АДРЕСА_2 , для проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску