Справа №489/3978/17
Провадження № 22ц/812/730/19 Головуючий у 1-ї інстанції Рум'янцева Н.О.
Категорія 39 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

при секретарі: Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача - Свергунова О.Ю.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4, поданої в її інтересах адвокатом

Свергуновим Олегом Юрійовичем

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Рум'янцевої Н.О. в залі суду у місті Миколаєві о 9 годині 05 хвилині зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5,

третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу

Миколаївської області Власова Світлана Яківна

(далі - приватний нотаріус)

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

22 серпня 2017 року ОСОБА_4, діючи через свого представника звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася, після смерті її батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, так як постійно проживає за кордоном і про смерть батька дізналася з телефонної розмови від своєї хрещеної матері.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 серпня 2017 року по справі відкрите позовне провадження і судове слухання призначене на 3 квітня 2018 року.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2018 року справа прийнята до провадження іншим суддею та її слухання призначене на 11 вересня 2018 року, у яке викликані сторони.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач Миколаївська міська рада подала заяву, в якій зазначила, що позивачем не вказано жодної поважної причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

21 листопада 2018 року від представника позивача Свергунова О.Ю. надійшла заява про заміну неналежного відповідача Миколаївської міської ради на належного - ОСОБА_5 як спадкоємця, що звернувся за прийняттям спадщини.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 листопада 2018 року відповідач Миколаївська міська рада замінена на належного відповідача ОСОБА_5.

У письмовому відзиві відповідач ОСОБА_5 вважала вимоги позивача безпідставними та посилалася на те, що донька померлого не цікавилася долею батька, який у 2012 році став інвалідом та потребував сторонньої допомоги, яка надана, в тому числі нею як рідною сестрою. Після смерті ОСОБА_8 вона звернулася за прийняттям спадщини у вигляді квартири, яка раніше належала їх з братом батькам, та повідомила про наявність іншого спадкоємця - доньки померлого, адреса якої їй не була відома. Разом з тим, позивач із відповідною заявою через посольство України, яке знаходиться у тому ж місті, де проживає ОСОБА_4, не звернулася, так як не спілкувалася з батьком, хоча не мала перешкод для подачі такої заяви.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2019 року, у якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 21 березня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що підстав для надання додаткового строку позивачу немає, так як нею як спадкоємцем не доведено наявність поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цих дій.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, від імені якої діє адвокат Свергунов О.Ю., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове.

Адвокат зазначає, що суд першої інстанції не провів обов'язкове підготовче засідання, внаслідок чого позбавив його та позивача можливості заявити клопотання про допит свідків. Не повідомив про дати слухання справи та розглянув справу за їх відсутністю, чим позбавив їх надати пояснення по суті справи.

Якщо б позивач або її представник брав участь у засіданні, то суду стало б відомо про те, що позивач спілкувалася з батьком, надавала йому матеріальну допомогу, незважаючи на проживання за кордоном, а введення її в оману відповідачем про факт смерті ОСОБА_8 стало перешкодою для її своєчасного звернення із відповідною заявою до нотаріуса.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вважав її доводи необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що поважні причини пропуску строку на прийняття спадщини, після спливу встановленого законом шестимісячного строку, позивачем не доведено, а посилання на те, що вона випадково дізналася у червні 2017 року не є безперечним свідченням того, що у неї не було можливості дізнатися про факт смерті батька раніше.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та нормам процесуального і матеріального права.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_8, якій помер 8 вересня 2016 року, відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яку за життя він отримав у дар від своїх батьків.

Спадкодавець ОСОБА_8 за життя заповіту не склав, та на момент смерті у шлюбі не перебував.

Спадкоємцем за законом першої черги є його донька - позивач ОСОБА_4, яка з 2007 року постійно проживає у Чехії, а спадкоємцем другої черги є його рідна сестра - відповідач ОСОБА_5, яка проживає у місті Миколаєві.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При вирішенні справи встановлено, що на підставі звернення відповідача ОСОБА_5 приватним нотаріусом заведена спадкова справа, після смерті ОСОБА_8. При подачі заяви відповідачем повідомлено про наявність іншого спадкоємця - позивача ОСОБА_4, яку нотаріус, хоча і не зобов'язана, але не мала можливості повідомити у відповідності до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» через відсутність адреси її місця проживання (а.с.30-48).

Обґрунтовуючи звернення до нотаріуса, у відзиві ОСОБА_5 пояснила тим, що вона є рідною сестрою померлого, та єдиним його родичем за останнім його місцем проживання, яке було і її місцем проживання спільно з їх батьками, ще за їх життя. Її брат у 2012 році отримав опікові травми та став інвалідом, внаслідок чого потребував допомоги. Спадкове майно - квартира, після пожежі вимагала ремонту, який здійснила вона за свій рахунок, та за свій рахунок здійснила поховання брата у 2016 році. Тому як рідна сестра, вона ніколи не втрачала зв'язок з братом, та їй невідомо про наявність будь-яких перешкод для підтримки такого зв'язку та спілкування позивача як доньки з її померлим батьком.

Позивач ОСОБА_4, як спадкоємець за законом першої черги відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори на протязі шестимісячного строку не подала, посилаючись на постійне проживання у Чехії та незнання про смерть батька. Інших поважних причин у позові та на протязі усього розгляду справи не навела.

Разом з тим, її представник - адвокат Свергунов О.Ю. вже у змісті апеляційної скарги навів нові обставини щодо введення позивача у оману відповідачем щодо смерті батька, на які при подачі позову не посилався, так як ні йому, ні позивачу до подачі заяви до суду не було відомо про наявність іншого спадкоємця - сестри померлого.

Ці доводи, що викладені у апеляційній скарзі, але не були предметом розгляду суду першої інстанції, та викликають певні сумніви у їх достовірності у зв'язку з їх відсутністю при розгляді справи та недоведеності за допомогою належних доказів, і тому не можуть бути прийняті як підтвердження наявності перешкод для подачі спадкоємцем відповідної заяви.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу учасники справи на власний розсуд розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору (стаття 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав, так як збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, пред'являючи позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, позивач посилалася на те, що з 2007 року проживає у іншій країні, та не була своєчасно повідомлена про смерть батька, а випадково дізналася про це із телефонної розмови у червні 2017 року.

В той же час на підтвердження того, що перелічені нею причини є поважними, позивачем не спростована можливість скористатися послугами посольства для подачі відповідної заяви, яке знаходиться у тому ж місті, де вона постійно проживає, а її пояснення про постійне спілкування з батьком за допомогою інтернет-зв'язку тим більше свідчать про те, що вона долею батька не цікавилася, враховуючи той факт, що про його смерть, за її особистими поясненнями, вона дізналася у червні 2017 року, тобто за спливом більше дев'яти місяців, після смерті самої рідної людини - батька, та не довела, що з вересня 2016 року по червень 2017 року їй не було відомо про його смерть. Такі обставини не можуть бути обґрунтовані поведінкою сусідів, інших родичів, за наявності підтримки безпосереднього зв'язку з рідною людиною, та зацікавленістю у її долі.

Одночасно заявлені представником позивача у апеляційній скарзі обставини, які він мав намір доводити за допомогою допиту осіб саме у апеляційній інстанції, без подачі таких клопотань у суді першої інстанції, не містять у собі фактів на підтвердження поважності причин пропуску строку, оскільки стосуються відносин між спадкодавцем і відповідачем, наданих з чужих слів, а факт наявності розмови між позивачем та її хрещеною матір'ю іншим учасником справи не оспорюються, з посиланням на те, що ця особа не є єдиним джерелом інформації, про зміст якої позивач повинна була дізнатися за інших обставин, за наявності безпосереднього зв'язку з батьком.

Надання обслуговування батьку позивача за життя соціальним робітником не є також поважною причиною для пропуска спадкоємцем строку на надання заяви про прийняття спадщини.

За такого позивачем та її представником до суду не подано жодного належного доказу на підтвердження поважності причин пропуску нею строку на подання заяви на прийняття спадщини.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Крім того, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Отже, усі викладені вище та встановлені обставини справи дають обґрунтовану можливість колегії суддів дійти висновку, що поважні причини пропуску строку позивачем ОСОБА_4 на прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_8 відсутні, і підстав для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини - колегія суддів не вбачає.

Посилання представника позивача про порушення судом першої інстанції порядку проведення підготовчого засідання, яке є обов'язковим для слухання справи у загальному порядку, є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки, по-перше, такі положення містить ЦПК України у редакції від 15.12.2017 року, який набрав чинності, після подачі позовної заяви, а по-друге, на час відкриття провадження за поданим позовом у серпні 2017 року, діяла редакції статті 130 ЦПК України, якою не передбачалося проведення підготовчих засідань, а проведення попереднього засідання по справі було необов'язковим.

Безпідставними є і доводи щодо неналежного повідомлення позивача та його представника про дати слухання справи, так як позов подано представником, якому надано повноваження від імені позивача, що проживає за межами країни шляхом передоручення (а.с.3-4,9, 13-16), а судові повідомлення вручені належним чином представнику позивача, а тому є підтвердженням належного повідомлення самого позивача (частина 5 статті 130 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року). Такі повідомлення вручені адвокату Свергунову О.Ю. завчасно до слухання справи та належним чином (а.с.19-22, 53-56, 72-73, 75).

Між тим, представник позивача Свергунов О.Ю., незважаючи на отримання ним повідомлення 24 травня 2018 року про наступне слухання справи 11 вересня 2018 року, а також 21 листопада і 4 грудня 2018 року про слухання 14 лютого 2019 року, не знайшов часу з'явитися до судових засідань, та надав у дні слухання справи заяви про її відкладення з різних причин, у тому числі і за поганим самопочуттям без пред'явлення відповідного документу.

Тому рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є по своїй суті справедливим, а зроблені ним висновки є такими, що відповідають обставинам справи.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, і вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення з підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги представника позивача зводяться до помилкового розуміння норм матеріального і процесуального права, переоцінки обставин, вірно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану в її інтересах адвокатом Свергуновим О.Ю. - залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2019 року, у якому усунута описка за ухвалою цього ж суду від 21 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова