Єдиний унікальний номер 235/7248/18
Провадження №2/235/222/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.

за участю секретаря судового засідання Григор'євої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» попередня назва Публічне акціонерне товариство ««Українська залізниця») про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця» (далі - відповідач) на свою користь: - суму заборгованості із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпуску 9 935,31 грн.; - суму середнього заробітку за період затримки з 26.04.2017 по 20.11.2018 147 403,76 грн. та донарахувати по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позову позивач посилається на приписи статей 115-117, 233, 237-1 КЗпП України і зазначає таке.

08.07.2016 Донецьку дистанцію звязку «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», позивач продовжила трудові відносини на посаді електромеханіка дільниці І групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Позивач звільнилась з роботи 25.04.2017 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, про що зроблена відмітка у трудовій книжці, яка була видана їй у день звільнення і оформлена належним чином.

На день звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 25.04.2017, а також грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, всього на суму 9 935,31 грн., яка не виплачена їй до теперішнього часу.

Позивач зазначає, що дії відповідача по несвоєчасній виплаті означеної суми заробітної плати є протиправними, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства та, посилаючись на положення ч.1 ст.117 КЗпП України, наводить розрахунок середнього заробітку за період затримки з 26.04.2017 по 20.11.2018 у розмірі 147 403,76 грн., виходячи з 392 днів періоду затримки х 376,03 грн. її середньоденного заробітку.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.31).

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов (а.с.58-65), за змістом якого просить відмовити в його задоволенні. Мотиви незгоди зводяться до такого.

Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 визначено районами проведення антитерористичної операції. У звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у м.Донецьку, у відповідача з 20.03.2017 відсутній доступ до документації та компютерних баз підприємства, та втрачено контроль над господарською діяльністю.

Крім того, висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк.

Також відповідачем додана доповідна СП «Донецька дирекція залізничних перевезень РФ «ДЗ» АТ «Українська залізниця», за змістом якої виробничі підрозділи Донецької та Луганської дирекцій залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» розташовані на тимчасово неконтрольованих територіях Донецької та Луганської областей, що сприяє загрозі життя уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності. На підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, наданих від виробничих підрозділів з непідконтрольній Україні території до структурного підрозділу.

Заперечуючи проти наведених доводів відповідача, позивач надала відповідь на відзив (а.с.90-94), в якому зазначила, що своїм ствердженням у відзиві щодо не здійснення нарахування заробітної плати з 20.03.2017, посилаючись на висновки торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 та відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території, АТ «Укрзалізниця» фактично визнає факт невиплати заробітної плати після 20.03.2017, тому вона вважає факт невиплати їй заробітної плати за період з березня 2017 року по 25.04.2017 року встановленим.

Також позивач зазначає, що посилання відповідача на висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 про форс-мажорні обставини є безпідставними, тому що, керуючись ст.1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата є недержавною самоврядною організацією, яка не може припинити чи відмінити дію законів України. Науково-правовий висновок, що викладений на бланку Торгово-промислової палати України не може бути прийнятий до уваги, оскільки не є сертифікатом (висновком) в розумінні ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року №671/97-ВР, ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669- VII та п. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44(5).

Ухвалою суду від 23.01.2019, враховуючи приписи ч.7 ст.81 ЦПК України, витребувано у відповідача відомості з письмовими доказами на їх підтвердження щодо: - часу, з якого та по який позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем; - здійснення розрахунку з позивачем при звільненні 25.04.2017 з роботи з виробничого підрозділу «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця».

У звязку з невиконанням відповідачем вказаної ухвали суду без зазначення поважної причини, ухвалою суду від 18.02.2019 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» застосований захід процесуального примусу у вигляді штрафу (а.с.49).

На виконання ухвали суду від 23.01.2019 витребувані відомості подані відповідачем до суду 02.04.2019.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

За змістом трудової книжки ТН №214053 на ім'я позивача, а також Довідки від 21.03.2019 №173/4 позивач з 08.07.2016 по 25.04.2017 працювала у виробничому підрозділі «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яке, враховуючи приписи Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (ч.6 ст.2) та Постанови КМУ від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», є правонаступником ДП «Донецька залізниця» (а.с.11-13, 105).

25.04.2017 позивача звільнено за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, відповідний наказ від 25.04.2017 №39/ОС виданий структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», в наказі зазначено, що позивач має право на виплату вихідної допомоги та компенсацію за 24 дні відпустки. З наказом позивач ознайомлена 25.04.2017 (а.с.14).

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17.03.2017 №236/ДНД встановлений початок простою з 20.03.2017 для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; оплату за час простою не з вини працівників визначено проводити з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.19).

За змістом табуляграм за березень 2017 р. та за квітень 2017 р. на імя позивача сума до виплати дорівнює 4436,89 грн. (усього нараховано 5579,71 грн.) за березень та 7598,42 грн. (усього нараховано 9555,56 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку в розмірі 6 127,20 грн.) за квітень; оплата простою врахована (а.с.16-17).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 сума заробітку за березень 2017 р., з якої сплачено єдиний внесок, дорівнює 5 579,71 грн., відповідно до позначки «так» страхові внески з вказаної суми сплачені; страхувальником є РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» код 40150216 (а.с.44-47).

З наданого відповідачем науково-правового висновку від 16.01.2018 №126/2/21-10.2 вбачається, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міст: Донецьк, Горлівка, Єнакієве, Харцизьк, Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, що є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що обєктивно унеможливлюють виконання обовязків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Відповідач при звільненні працівників повинен провести з ними розрахунок в день звільнення за умови: 1) виконання працівником своїх функціональних обовязків, що має бути підтверджено лише документами з первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема: штатним розписом; розцінками та нормами праці; наказами та розпорядженнями (на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги тощо), табелем обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжної відомістю; 2) провадження мережі господарської діяльності. Акти тероризму на територіях Донецької області віднесені до форс-мажорних обставин, які є підставами для звільнення від відповідальності зобовязаної сторони, якою є відповідач, за невиконання обовязків, передбачених законодавством України про працю (а.с. 40-56).

Також відповідачем долучена до матеріалів справи: - довідка структурного підрозділу від 21.03.2019 №173/3, за змістом якої станом на 21.03.2019 заборгованість по заробітній платі перед відповідачем відсутня (а.с.103); - копія видаткового касового ордеру №2202 від 18.09.2017, за змістом якого позивачу депанована заробітна плата за першу половину березня 2017 року в розмірі 2089,42 грн. (а.с.104); - довідка про доходи від 21.03.2019 №173/2, за змістом якої позивачу нараховано: за березень 2017 р. 2627,60 грн. (до виплати 2089,42 грн.), за квітень 2017 р. 0 грн. (а.с.105); - доповідна в.о. начальника структурного підрозділу від 21.03.2019 №173/1, за змістом якої на підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, наданих від виробничих підрозділів з непідконтрольній Україні території до структурного підрозділу відповідача, зокрема, з 16.03.2017 від бухгалтерії виробничого підрозділу, в якому працювала позивач, до Дирекції у м.Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу тощо (а.с.101-102).

Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права.

Приписами ст.43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 вказаного Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В ст.116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження виплати позивачу заробітної плати, нарахованої за квітень 2017 року з урахуванням простою підприємства, а також нарахованої суми компенсації за 24 дні відпустки, про яку зазначено в наказі про звільнення від 25.04.2017, всього в розмірі 9 555,56 грн. (без урахування податків та обовязкових платежів). Відомості, зазначені в табуляграмі за квітень 2017 р. на імя позивача, відповідачем не спростовані.

Суд не приймає до уваги відомості щодо відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем, викладені в довідці від 21.03.2019 №173/3, та щодо нарахованих та виплачених позивачу сум, викладених в довідці від 21.03.2019 №173/2, оскільки такі документи складені структурним підрозділом відповідача за відсутністю кадрових та фінансових документів відповідного виробного підрозділу, про що зазначає сам відповідач, а тому відомості, зазначені в таких довідках, не можуть відображати дійсні факти.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем роботодавцем не доведений факт виплати позивачу заробітної плати за квітень 2017 р. та компенсації за невикористану відпустку, жодного доказу на спростування відомостей, викладених в документах, наданих позивачем, відповідачем не надано, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за квітень 2017 року в розмірі 9 555,56 грн. (без урахування податків та обовязкових платежів) підлягають задоволенню.

З приводу заявленої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за березень 2017р. суд зазначає таке.

На підставі ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 зазначеного Закону платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Виходячи з положень ст.168.1.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу; ст.168.1.2 - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та інформацію, зазначену в Індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (а.с.47), суд доходить висновку, що позивачу за березень 2017 року була нарахована заробітна плата в розмірі 5 579,71 грн., яка, з урахуванням податків та обовязків платежів, виплачена останній в розмірі 4 436,89 грн., що відповідає даним табуляграми за березень 2017 р. на імя позивача.

З огляду на викладене, позов в частині стягнення заборгованості за березень 2017р. задоволенню не підлягає.

Окремо суд відмічає, що посилання відповідача на прийняття Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Указу Президента від 14.04.2014 №405/2014 не заслуговують на увагу, оскільки згадані нормативно-правові акти не передбачають будь яких особливостей щодо виконання та строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Наданий відповідачем на обґрунтування своєї позиції науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 не підтверджує відсутність у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі за спірний період.

З приводу стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в розмірі 147 403,76 грн. за час затримки розрахунку, суд зазначає таке.

Приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи наведені приписи, суд констатує, що для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні має бути встановлено, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Відповідач посилається на такі обєктивні причини, які зумовлені проведенням, зокрема, в Донецькій області АТО та у звязку з якими підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі, що підтверджується науково-правовим висновком Торгівельно-промислової палати України від 16.01.2018 №126/2/21-102.

За змістом ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з п.1 ч.1 ст.263 ЦК України визначені ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як зазначено вище, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 № 126/2/21-10.2.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул.Артема, 68 м.Донецьк Донецької області, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Як вбачається із пункту 7 розділу VІ вказаного Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Наведене свідчить про відсутність вини позивача у невиконанні своєчасно своїх обов'язків.

Пунктом 10 розділу VІ вказаного Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

При винесенні рішення суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747 св18.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгівельно-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгівельно-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Враховуючи, що зазначений висновок виконано на офіційному бланку Торгово-промислової палати України, засвідчено виконуючими фахівцями та першим віце-президентом, містить по суті структуру «сертифікату», засвідчено відповідною печаткою Торгівельно-промислової палати, суд зазначає, що відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей документ не має силу доказу. Суд визнає зазначений висновок Торгово-промислової палати України належним та допустимим доказом, який підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Отже, враховуючи відсутність вини відповідача у невиконанні ним трудових обовязків, що підтверджується відповідним висновком Торгово-промислової палати, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з позивачем.

Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а тому, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в сумі 9 555,56 грн., з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 95,55 грн.(1%).

За змістом ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (3253,56 грн.).

Керуючись статтями статями 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання Донецька область, м.Покровськ, вул.Центральна, 147/71) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження - м.Київ, вул.Тверська, 5) про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість із заробітної плати за квітень 2017 р. та компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 9555,56 грн. (девять тисяч пятсот пятдесят пять грн. 56 коп.).

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу в розмірі 9555,56 грн. утримати з цієї суми податки та інші обовязкові платежі.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 95,55 грн. (девяносто пять грн. 55 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу в розмірі 3253,56 грн. (три тисячі двісті пятдесят три грн. 56 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд.

Суддя К.П.Бородавка