ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4755/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1060/19Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Хіль Л.М., Прядкіної О.В., при секретарі судового засідання: Ткаченко Т.І., -

розглянувши в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. звернувся до суду з поданням, відповідно до якого просить суд надати дозвіл на примусове проникнення до квартири за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_2.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича перебуває виконавче провадження №57192105 з примусового виконання виконавчого листа №537/4755/16-ц, виданого 12.01.2017 р. Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за аліментами у розмірі 83 124,33 грн., пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2014 року по 31.05.2016 року у розмірі 6502,11 грн. та 4176,25 грн. понесених додаткових витрат, а всього стягнути 93 802,69 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження №57192105 від 11.09.2018 р. направлена на адресу боржника, що вказана у виконавчому документі рекомендованим листом з повідомленням. Факт направлення постанови про відкриття виконавчого провадження підтверджується списком згрупованих поштових відправлень приватного виконавця Скрипника В.Л. Неодноразово з метою перевірки майнового стану боржника та опису та арешту майна здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1. Про що боржник повідомлений належним чином, а саме направленням відповідного повідомлення боржнику про проведення виконавчих дій. Проте боржник у призначений час не з'явився, доступу до помешкання не надав, повідомлень про неможливість надати доступ до помешкання у призначений час від ОСОБА_2 не надходило. Про факт ненадання доступу до житлового будинку складено відповідні акти приватного виконавця від 25.09.2018 року, 22.10.2018 року, 22.11.2018 року, 27.12.2018 року у присутності понятих. Згідно відповідей з КОДПІ та УПФУ джерела доходів у боржника відсутні, відкриті розрахункові рахунки не зареєстровані, рухомого майна не виявлено, майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, в тому числі спільного майна подружжя не виявлено. Згідно відповіді з ТСЦ 5342 встановлено, що боржник на праві власності має автомобіль Mitsubishi Lancer ДНЗ НОМЕР_2, який постановою приватного виконавця від 02.10.2018 р. оголошений у розшук. Станом на 12.12.2018 р. постанова залишається не виконаною, місцезнаходження автомобіля не відомо. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 Отже, виходячи з норм Закону України «Про виконавче провадження» єдиним можливим засобом фактичного виконання рішення суду є звернення стягнення на нерухоме майно, належне боржнику, а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_1 Згідно відповіді з Крюківської районної у місті Кременчуці Державної адміністрації у квартирі за адресою АДРЕСА_1, неповнолітні особи не зареєстровані. А отже, проникнення до даного приміщення ніяким чином не порушить права громадян, в тому числі неповнолітніх. Виходячи з вищевикладеного, єдиним можливим засобом для організації виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області № 537/4755/16-ц є примусове проникнення до квартири, належної ОСОБА_2. Заборгованість за вищевказаним судовим рішенням виникла у зв'язку з ухиленням ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На сьогоднішній день боржник продовжує ухилятись від сплати аліментів, оскільки станом на 11.12.2018 р. згідно інформації з Єдиного реєстру боржників громадянин ОСОБА_2 є боржником зі сплати аліментів. Подальше перешкоджання боржника у наданні доступу до квартири приватному виконавцю порушить права неповнолітньої дитини, на користь якої фактично і проводиться стягнення заборгованості зі сплати аліментів. В зв'язку з чим просив суд, звернути увагу на те, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо організації виконання судового рішення боржник не виконує законні вимоги приватного виконавця, ухиляється від явки на прийом до виконавця, не надає доступу до помешкання з метою приховування належного йому майна, станом на 12.12.2018 р. не надав приватному виконавцю декларацію про майно та доходи боржника фізичної особи, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження»,ухиляється від отримання поштової кореспонденції від приватного виконавця та особистого спілкування. Тому, зазначені обставини спонукали приватного виконавця звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до помешкання боржника.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника - задоволено.

Надано приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику Володимиру Леонідовичу дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №57192105, а саме: опису квартири АДРЕСА_1 що належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1).

З даною ухвалою суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2019 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною,та такою що прийнята без урахування усіх обставин справи та з порушенням норм чинного законодавства.

Від приватного виконавця Скрипника В.Л. надійшов відзивна апеляційну скаргу, в якому підтримуючи ухвалу суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент апеляційного розгляду учасники справи будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішенняє невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження №57192105 з примусового виконання виконавчого листа №537/4755/16ц, виданого 12 січня 2017 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за аліментами у розмірі 83 124,33 грн., пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2014 року по 31.05.2016 року у розмірі 6502,11 грн. та 4176,25 грн. понесених додаткових витрат.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №57192105 від 11.09.2018 р. направлена на адресу боржника ОСОБА_2 07.10.2018 року рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень від приватного виконавця Скрипника В.Л.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що згідно відповідей Державної фіскальної служби України № від 13.09.2018 року та № від 12.09.2018 року у ОСОБА_2 відсутні джерела доходів та відсутні відкриті рахунки в банківських установах.

Згідно повідомлень з Пенсійного фонду України № від 19.09.2018 року та № від 19.09.2018 року ОСОБА_2 на обліку як особа, яка працює за трудовим та цивільно-правовим договором та як пенсіонер не перебуває.

Відповідно до постанови приватного виконавця Скрипника В.Л. про розшук майна боржника від 02.10.2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб Mitsubishi Lancer ДНЗ НОМЕР_2, який оголошено в розшук.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №137327678, сформована 11.09.2018 року, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності та договору дарування, ВСТ №204188, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. 18.04.2006 року, належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до адресної картки (форма Б), наданої Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих.№7424/08-27 від 12.10.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_8, 1970 року народження та ОСОБА_9, 1982 року народження.

Як вбачається з матеріалів подання та зокрема підтверджується повідомленнями про проведення виконавчих дій №3055 від 07.11.2018 року, №2815 від 23.10.2018 року приватним виконавцем Скрипник В.Л. неодноразово призначались дати проведення виконавчих дій, пов'язаних з описом та арештом квартири за адресою: АДРЕСА_1, які направлялись на адресу боржника ОСОБА_2, рекомендованим листом, з вимогою надати доступ до вказаної квартири.

Згідно Акту приватного виконавця від 25.09.2018 року, при виході за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2, добровільного доступу до помешкання надано не було. Залишено виклик на прийом до приватного виконавця.

Відповідно Акту приватного виконавця від 22.10.2018 року, при виході за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2, добровільного доступу до помешкання надано не було. Залишено виклик на прийом до приватного виконавця на 24.10.2018 р. Рухомого майна, на яке можливо звернуто стягнення не виявлено.

Згідно Акту приватного виконавця від 22.11.2018 року, при виході за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2, добровільного доступу до помешкання надано не було.

Згідно Акту приватного виконавця від 27.12.2018 року, при виході за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2, останній перебував в квартирі, однак доступу до помешкання не надав та був попереджений приватним виконавцем про звернення до суду з поданням про примусове входження до квартири.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Скрипника В.Л. про примусове проникнення до житла, суд першої інстанції виходив з того, що боржник умисно перешкоджає виконавцю у його вільному доступі до житла з метою провести виконавчі дії, то суд приходить до висновку, що вказане подання підлягає до задоволення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Так, приймаючи рішення про надання дозволу на примусове проникнення до житла, суд першої інстанції керувався наданими приватним виконавцем доказами, а саме: списком згрупованих поштових відправлень, згідно яких на адресу ОСОБА_2 направлялися документи виконавчого провадження, актами приватного виконавця від 25.09.2018 р., 22.10.2018 р., 22.11.2018 р., 27.12.2018 р., інформацією щодо ОСОБА_2 з державного реєстру боржників, та поясненнями самого приватного виконавця.

Однак, жодного доказу того, що ОСОБА_2 перешкоджав приватному виконавцю увійти до помешкання надано не було. Крім того, факти направлення на адресу боржника вищезазначених документів не підтверджені належними доказами і не свідчать про те, що направлялися саме виклики, повідомлення чи пропозиція бути вдома у певний час для перевірки майнового стану боржника. Також, матеріали справи не містять доказів того, що вищевказані документи були отримані боржником.

Так, з наданих приватним виконавцем копій рекомендованих повідомлень, в яких направлялися вищевказані документи вбачається, що останні були повернуті на адресу відправника Скрипника В.Л. «за закінченням терміну зберігання» та не містять підпису про їх одержання боржником ОСОБА_2

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому, приватний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, повинен був належним чином обґрунтувати його та надати суду докази на підтвердження доводів свого подання.

Однак, приватним виконавцем не було надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним Заявнику у здійсненні виконавчих дій, тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є передчасним та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про примусове проникнення до житла, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Крім того, суд першої інстанції надаючи дозвіл на примусове проникнення до житла, належним чином не з'ясував хто ще проживає за адресою боржника і чи не будуть порушуватися таким чином права інших осіб на недоторканність житла.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2019 року з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2019 року - скасувати.

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 11 квітня 2019 року.

Головуючий: _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ Л.М. Хіль__________________ О.В. Прядкіна