Провадження № 22-ц/810/319/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, травня місяця, 15-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 березня 2019 року у цивільній справі (№ 428/11811/18 суддя І інстанції Юзефович І.О.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.04.2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, задоволено частково. Суд вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1626 грн. одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Розмін аліментів підлягає індексації згідно закону. Вирішено питання по судовим витратам.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки, у твердій грошовій сумі у розмірі 1626 грн. одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією відповідно до закону; та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки, у розмірі 1/4 частки середньомісячного доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Позивачка до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 21.02.2017р. Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №523 від 20.05.2011р., ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 . Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 07.02.2017р., актовий запис №682 від 05.09.2013р., ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до копії заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.04.2017р. по цивільній справі №428/1888/17, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішення набрало законної сили 07.06.2017р.. Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оформленої 18.10.2018р. Департаментом реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , і.н. НОМЕР_3 , здійснює економічну діяльність за кодом 56.21 постачання гарячих страв для подій. Відповідно до копій квитанцій (а.с.35-38) та копій виписок по надходженням по картці (а.с.8-11) ОСОБА_1 надавав ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 23.11.2018р. зареєстровано запис №3217916 про припинення економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Таким чином, судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2011р. по 07.06.2017р., від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. З матеріалів справи також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 протягом 2017-2018рр. надавав нерегулярно позивачу ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дочки.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд зазначив, що відповідач ОСОБА_1 припинив свою економічну діяльність, а тому не має доходу (заробітку), при цьому інших доказів на підтвердження наявності доходу суду не було надано, тому суд не може прийняти до уваги посилання сторони відповідача на застосування ст.193 СК України стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) і вважає за можливе застосувати до даних правовідносин положення ст.194 СК України визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 у позовній заяві просить суд стягнути аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи вік дитини та положення ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», суд прийшов до висновку, що визначення стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Надаючи оцінку наявним доказам вжиття ОСОБА_1 заходів щодо отримання матеріальної допомоги, суд першої інстанції зазначив, що копії листування, надані позивачем ОСОБА_2 (а.с.12-16) не можуть бути визнані судом достатніми у відповідності до вимог ст.80 ЦПК України, оскільки з них неможливо ідентифікувати осіб між якими відбувалось листування, інших доказів на підтвердження зазначеної обставини позивачем ОСОБА_2 суду не було надано, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З урахуванням віку, стану здоров`я та матеріального забезпечення дитини, з урахуванням матеріального та родинного стану відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку необхідним задовольнити позов частково та стягувати з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.09.2018р. (з дня пред`явлення позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції адже до них він дійшов із належним дотриманням норм процесуального та матеріального права, при оцінці доказів по справі вірно визначив їх належність та допустимість та дав оцінки усієї їх сукупності у їх взаємовідношенні, не допустивши при цьому таких порушень правил оцінки доказів, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують адже законодавець визначив, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а абзацем 3 частини 2 статті 182 СК є визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до правил статті 182 СК судом повинні враховуватись при визначенні розміру аліментів стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому законодавець визначив, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а абзацем 3 частини 2 статті 182 СК є визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідач є фізично здоровою працездатною особою, заробляє собі на життя у великому місті, був зареєстрований як підприємець, має у власності та використовує автотранспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT» (а.с. 17), не має інших утриманців. На цей час прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років складає з 01 січня 2019 року суму у 1626 грн. Посилання скаржника на те, що суд не вірно застосував ст. 182 СК України - заслуговувало б на увагу за умови доведеності належними та допустимими доказами фактичного матеріального статку відповідача, що давав би можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі. А отже за таких обставин твердження ОСОБА_1 про необхідність стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ј частки середньомісячного доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.09.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття, не можуть бути враховані при визначенні розміру стягнення, адже стаття 182 вказує чітко на обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про те, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та певною мірою зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів у справі, тоді як при оцінці доказів суд першої інстанції належним чином оцінив усі належні та допустимі докази у їх сукупності, ухвалив судове рішення з належним додержанням норм матеріального і процесуального права. Статтею 375 ЦПК є передбачено що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді