Дата документу 11.04.2019 Справа № 554/3108/18
Єдиний унікальний номер справи:554/3108/18
Провадження № 2/554/576/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11.04.2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.Г., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи», третя особа: Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про результати атестації, про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, визнання незаконним та скасування запису в трудовій книжці ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи», третя особа: Міністерство юстиції України та просила визнати незаконним та скасувати наказ державного підприємства «Національні інформаційні системи» № 58-к від 19.02.2018 « Про результати атестації директора Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи». Визнати незаконним та скасувати наказ державного підприємства «Національні інформаційні системи» № 122-К про припинення трудового договору від 13.04.2017 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Визнати незаконним та скасувати запис у трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи». Стягнути з державного підприємства «Національні інформаційні системи» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2018 року. Стягнути з державного підприємства «Національні інформаційні системи» суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 42000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08.07.2015 на підставі наказу відповідача № 77-К була прийнята на роботу виконуючим обов»язки директора Полтавської філії ДП «НАІС». 12.10.2015 наказом № 367-К ДП «НАІС» призначено на посаду директора Полтавської філії ДП «НАІС» на умовах контракту з 13.10.2015 по 12.10.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2017. Наказом № 253-К від 06.10.2017 року з 13.10.2017 робота на посаді директора Полтавської філії ДП «НАІС». 25.10.2018 на підставі наказу генерального директора ДП «НАІС» № 2 від 05.01.2018 проведено атестацію. 19.02.2018 року винесено наказ державного підприємства «Національні інформаційні системи» № 58-к від 19.02.2018 «Про результатаи атестації директора Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи». 13.04.2018 відповідно до наказу ДП «НАІС» № 122-к від 13.04.2018 її було звільнено у зв»язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п.2 ст. 40 КЗпП України підстава: рішення атестаційної комісії від 25.01.2018 та рішення профкому про надання згоди на звільнення.

Вважала, що проведена атестація та подальше звільнення є незаконним.

Зокрема вказувала, що чинний КЗпП не передбачає умови та порядок проведення атестації та те, що метою проведення атестації є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на роботі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення з посад у зв»язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей. Крім того зазначила, що на посаді директора філії з новими посадовими обов»язками на дату проведення атестації 25.01.2018 вона пропрацювала 1,5 місяці, тобто менше строку передбаченого положенням про атестацію, згідно якого передбачається, що працівники підприємства, які пропрацювали на відповідній посаді менше одного року, не підлягають атестації. Натомість на підставі наказу генерального директора ДП «НАІС» від 05.01.2018 №2 була призначена атестація позивача, яка була проведена 25.01.2018 з численними порушеннями. Під час атестації, яка проходила у формі співбесіди, атестаційна комісія не проводила оцінки її ділових якостей, не розглядала належність виконання посадових обов»язків та досягнутих результатів, що не відповідає п.15 та 20 Положення про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств затвердженого Постановою КМУ № 1571 від 27.08.1999 та п. 3.12 Положення про проведення атестації працівників керівного складу державного підприємства «Національні інформаційні системи» затвердженого наказом ДП «НАІС» № 263 від 13.09.2017. Натомість комісією позивачу задавалось безліч запитань, що безпосередньо не пов»язані з виконуваною роботою всупереч ст.. 9 Закону України « Про професійний розвиток працівників». Лист обгрунтування результатів атестації від 02.02.2018 позивач отримала від відповідача в електронному вигляді лише 05.02.2018 у відповідь на який 06.02.2018 р. направила заяву про незгоду з рішенням атестаційної комісії. Вважає, що необґрунтоване та упереджене рішення атестаційної комісії стало підставою для прийняття 19.02.2018 наказу державного підприємства «Національні інформаційні системи» № 58-к від 19.02.2018 « Про результати атестації директора Полтавської філії державного підприємства « Національні інформаційні системи» та наказу про звільнення позивача від 13.04.2018. При проведенні атестації, атестаційною комісією не було прийнято до уваги значний стаж роботи позивача на посаді керівника філій державних підприємств, які здійснювали адміністрування Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України, її численні подяки та заохочення, належним чином не вивчено стан виконання планових показників роботи Полтавської філії ДП «НАІС», що у сукупності свідчить про те, що висновки атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді є не об»єктивними та безпідставними.

Вважала, що її звільнено без дотримання вимог КЗпП України, а саме не отримано письмову згоду на переведення позивача на іншу роботу, або відмову від такого. В порушення вимог ст.. 47 КЗпП України наказу про звільнення позивачу не надано, з ним не ознайомлена, трудової книжки не видано. Та не надано розрахункового листа, де зазначено яка сума належить до виплати.

Крім того, діями відповідача позивачу було завдано моральних страждань, які вона оцінює в сумі 42000,00 грн.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.07.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

19.07.2018 року надійшло клопотання від представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позовну заяву.

31.07.2018 року надійшло клопотання від представника третіх осіб про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позовну заяву.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.05.2018 року справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні надали пояснення, в яких підтримали позов та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила в його задоволенні відмовити, підтримала доводи викладенні в відзиві

Представник третьої особи в судовому засіданні також проти задовлення позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, та прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Встановлено, що згідно наказу від 08.07.2015 ДП «НАІС» № 77-К ОСОБА_1 була прийнята на роботу виконуючим обов»язки директора Полтавської філії ДП «НАІС».

Згідно наказу 12.10.2015 № 367-К позивача призначено на посаду директора Полтавської філії ДП «НАІС» на умовах контракту з 13.10.2015 по 12.10.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2017.

Згідно наказу № 253-К від 06.10.2017 року з 13.10.2017 позивач працювала на посаді директора Полтавської філії ДП «НАІС».

25.10.2018 на підставі наказу генерального директора ДП «НАІС» № 2 від 05.01.2018 проведено атестацію.

19.02.2018 року винесено наказ державного підприємства «Національна інформаційні системи» № 58-к від 19.02.2018 «Про результатаи атестації директора Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи».

13.04.2018 відповідно до наказу ДП «НАІС» № 122-к від 13.04.2018 ОСОБА_1 було звільнено у зв»язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п.2 ст. 40 КЗпП України підстава: рішення атестаційної комісії від 25.01.2018 та рішення профкому про надання згоди на звільнення.

З наказом та результатами проведеної атестації позивач не погоджується, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню з поновленням її на роботі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно статуту ДП «НАІС» є державним комерційним підприємством, що засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України на підставі наказу від 07.05.2015 № 657/5 «Про створення державного підприємства «Національні інформаційні системи» та діє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.07.1999 № 1272 (у редакції від 15.06.2015).

Згідно діючих положень Статуту ОСОБА_5, предметом діяльності

ДП «НАІС» є технічне та технологічне забезпечення створення, впровадження, супроводження та модернізація програмного забезпечення Систем, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України або інших органів державної влади згідно із законодавством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 14.07.1999 № 1272, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2015 № 424, та наказу Міністерства юстиції України «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 25.06.2015 № 1059/5, адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, з 03.07.2015 було визначено ДП «НАІС». Наведене вище також підтверджується Статутом ДП «НАІС».

При цьому, відповідно до пункту 3.5 Статуту, ОСОБА_5 діє на принципах госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності і функціонує як самостійний субєкт господарювання.

ДП «НАІС» є самостійним новоствореним підприємством, та не є правонаступником Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Відповідно до положень Статуту, на підставі наказу ДП «НАІС»

від 02.07.2015 № 15 «Про створення Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи», було створено Полтавську філію ДП «НАІС», що на даний час функціонує відповідно до Положення про Полтавську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи», затвердженого наказом ДП «НАІС» від 13.10.2017 № 293.

Наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2017 № 2966/к «Про проведення атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства юстиції України» було визначено керівникам відповідних державних підприємств забезпечити організацію та проведення атестації керівних працівників відповідних державних підприємств та поінформувати Департамент персоналу Міністерства юстиції України про результати атестації до 01.12.2017 р.

Таким чином, твердження позивача щодо відсутності правових підстав на проведення атестації не заслуговують на увагу, оскільки на підприємстві було визначено розпорядчим актом Органу управління майном, а саме Міністерства юстиції України. Вказаний розпорядчий акт передбачав проведення атестації усіх керівних працівників ряду державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства юстиції України, в тому числі і ДП «НАІС», що були визначені у додатку до наказу,

Наказом ДП «НАІС» від 13.09.2017 № 263 «Про проведення атестації працівників керівного складу державного підприємства «Національні інформаційні системи» було затверджено відповідне Положення про проведення атестації працівників ДП «НАІС», утворено атестаційні комісії з організації та проведення атестації працівників керівного складу ДП «НАІС», затверджено графіки проведення атестації працівників керівного складу ДП «НАІС».

Крім того позивач вказувала щодо, незаконності проведення атестації на підприємстві з огляду на те, що Кодекс законів про працю України не передбачає умови та порядок атестації. Вказане твердження є безпідставним, оскільки відповідно до положень ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, Закон України «Про професійний розвиток працівників» є спеціальним законодавчим актом, що врегульовує засади та порядок проведення атестації працівників. В той же час, проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств безпосередньо врегульовано Положенням № 1571.

Відповідно до п. 2 Положення № 1571, до керівного складу працівників державних підприємств у цьому Положенні відносяться керівники, їх заступники, головні інженери, керівники структурних підрозділів державних підприємств (у тому числі казенних і тих, що входять до переліку стратегічних), а також зазначені працівники філіалів.

Положенням про проведення атестації працівників ДП «НАІС» було визначено у п. 1.4, що дія цього Положення поширюється також на працівників, які займають посади керівників.

Так, відповідно до п. 4.1 Положення про Полтавську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи», затвердженого наказом ДП «НАІС» від 02.07.2015 № 15, що було чинним на момент прийняття наказу про проведення атестації; а також відповідно до п. 4.1 Положення про Полтавську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи», затвердженого наказом ДП «НАІС» від 13.10.2017 № 293, управління Філією здійснює директор.

Таким чином враховуючи вищевикладене, директор Полтавської філії ДП «НАІС» ОСОБА_1 підлягала атестації.

Так, відповідно до п. 3 Положення про проведення атестації працівників

ДП «НАІС», що безпосередньо регулює проведення атестації на ОСОБА_5, атестація працівників ОСОБА_5 це процедура оцінки їх професійного рівня, ділових якостей, виконання ними посадових обовязків, зазначених у положеннях про структурні підрозділи та посадових інструкціях, а також знання нормативно-правових актів, що застосовуються ними в поточній роботі, з метою визначення відповідності займаній посаді, забезпечення раціонального підбору та розстановки кадрів відповідно до кваліфікаційних вимог, підвищення ефективності їх діяльності.

Наказом ДП «НАІС» від 11.12.2017 № 382-К «Про переміщення» підтверджується, що ОСОБА_1, директора Полтавської філії, було переміщено з 12.12.2017 на посаду директора Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи».

Тобто назва посади, посадові обовязки і місце роботи ОСОБА_1 не змінилося, жодних змін умов праці ОСОБА_1 не відбулося.

Таким, що не заслуговує на увагу, є твердження позивача, що вона не підлягала атестації, оскільки вказує, що пропрацювала на своїй посаді 1,5 (півтора) місяці, а отже вважає, що результати атестації є незаконними.

Верховний Суд України у Постанові від 01.11.2017 у цивільній справі № 6-1471цс17 висловив позицію щодо особливостей переміщення та переведення: «Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні вказаної норми матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого.

За частинами першою, другою статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускаються тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законом.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоровя.

Так, зазначена норма трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті.

Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.

Таким чином, якщо переведення на іншу роботу пов'язане зі зміною трудових функцій працівника, місця роботи (місцевості), то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій.».

Таким чином, у ДП «НАІС» були законні підстави проводити атестацію Позивача.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ

ДП «НАІС» № 58-К від 19.02.2018 «Про результати атестації директора Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи», з огляду на наявність порушень щодо проведення атестації щодо неї.

Графіком проведення атестації керівних працівників філій ДП «НАІС» було визначено дату проведення атестації працівників Полтавської філії, та зокрема, ОСОБА_1 на 23.11.2017, з яким вона була ознайомлена 15.09.2017, що підтверджується ОСОБА_5 ознайомлення з наказом ДП «НАІС» № 263 від 13.09.2017.

Відповідно до вимог Положення, затвердженого наказом ДП «НАІС» від 13.09.2017 № 263, а саме пунктів 3.2, 3.3, на кожного працівника, який підлягає атестації, складається відгук-характеристика та заповнюється атестаційний лист. Працівник, який підлягає атестації, не пізніше ніж за два тижні до атестації має бути ознайомлений з відгуком-характеристикою. Атестаційний лист і відгук-характеристика подаються до атестаційної комісії не пізніше ніж за тиждень до проведення атестації.

Норми положень про атестацію не містять обовязку роботодавця складати характеристику щоразу після перенесення дати засідання атестаційної комісії. Тому, посилання позивача щодо надання їй неактуальної характеристики не заслуговують на увагу

Проте, у звязку з тим, що працівники керівного складу Полтавської філії, що підлягали атестації, в тому числі і позивач, ознайомились із відгуками-характеристиками 14.11.2017, що підтверджується її підписом про ознайомлення, з метою реалізації працівниками права на ознайомлення із відгуком-характеристикою в двотижневий строк згідно вимог п. 3.5 Положення, атестаційною комісією було вирішено перенести дату проведення атестації працівників керівного складу Полтавської філії з 23.11.2017 на 20.12.2017, що підтверджується Протоколом засідання атестаційної комісії № 3 з атестації працівників керівного складу філій ДП «НАІС» від 17.11.2017 та наказом ДП «НАІС» від 17.11.2017 № 340 «Про результати засідання атестаційної комісії № 3 з атестації працівників керівного складу філій ДП «НАІС». Зі змістом вказаного наказу, та відповідно, щодо дати перенесеного засідання, позивач була ознайомлена 20.11.2017, що підтверджується її підписом у аркуші ознайомлення із вказаним наказом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 станом на 20.12.2017 перебувала на лікарняному, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за грудень 2017 р. та листком непрацездатності серія АДН № 706536, засідання комісії з метою проведення атестації позивача було перенесено на 25.01.2018, що підтверджується наказом ДП «НАІС» від 05.01.2018 № 2 «Про перенесення дати проведення атестації директора Полтавської філії ДП «НАІС» ОСОБА_1О.» та протоколом засідання атестаційної комісії № 3 з атестації працівників керівного складу філій ДП «НАІС» від 20.12.2017 № 77. Зі змістом вказаного наказу, та відповідно, щодо дати перенесеного засідання, позивач була ознайомлена 10.01.2018, після виходу її з лікарняного, що підтверджується її підписом у листі ознайомлення із вказаним наказом.

25.01.2018 відбулось засідання атестаційної комісії з атестації працівників керівного складу філій ДП «НАІС», порядок денний якого передбачав атестацію директора Полтавської філії ДП «НАІС» ОСОБА_1, на предмет відповідності займаній посаді «директор філії». За результатом проведення атестації, комісією було вирішено, що директор Полтавської філії ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді «директор філії». З атестаційного листа ОСОБА_1 також вбачаються результати атестації, згідно яких за підсумками голосування атестаційної комісії було вирішено, що позивач не відповідає займаній посаді. У даному атестаційному листі відображено рішення атестаційної комісії «не відповідає займаній посаді» та надано рекомендації перевести ОСОБА_1 за її згодою на іншу посаду, що відповідає її професійному рівню.

Результати атестації були затверджені наказом ДП «НАІС» від 19.02.2018

№ 58-К «Про результати атестації директора Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи»».

У своєму позові, однією із підстав визнання наказу про результати атестації недійсними, позивач вказує, що, нібито, підприємством під час атестації було порушено вимоги п.п. 15, 20, 21, 23 Положення № 1571, а саме комісією, на думку позивача, не проводилась оцінка її ділових якостей, не розглядалось належність виконання посадових обовязків позивачем, та досягнутих нею результатів. Також позивач вказує, що комісією задавалось безліч питань, що безпосередньо не повязані з виконуваною нею роботою.

Відповідно до п. 3 Положення про проведення атестації працівників

ДП «НАІС», що безпосередньо регулює проведення атестації на підприємстві, атестація працівників підприємства це процедура оцінки їх професійного рівня, ділових якостей, виконання ними посадових обовязків, зазначених у положеннях про структурні підрозділи та посадових інструкціях, а також знання нормативно-правових актів, що застосовуються ними в поточній роботі, з метою визначення відповідності займаній посаді, забезпечення раціонального підбору та розстановки кадрів відповідно до кваліфікаційних вимог, підвищення ефективності їх діяльності.

Тобто, проведення оцінки атестаційної комісії повинно охоплювати наступні критерії: професійний рівень та ділові якості працівника; виконання ним посадових обовязків, визначених у положеннях про структурні підрозділи та посадових інструкціях; знання нормативно-правових актів, що застосовуються ними в поточній роботі.

Питання управління Полтавською філією ДП «НАІС», основні вимоги до керівника філії, його права, обовязки, відповідальність визначено Положенням про Полтавську філію ДП «НАІС».

Відповідно до п.п. 4.1, 4.5 управління Філією здійснює директор, що діє на підставі цього Положення та довіреності, виданої підприємством. Директор Філії приймає рішення з усіх питань, які, відповідно до Положення про філію та Статуту підприємства, відносяться до функцій та завдань Філії.

Проте, за наслідком проведення атестації ОСОБА_1, атестаційною комісією було виявлено незадовільні знання нормативної бази як нормативно-правових актів, так і локальних адміністративно-розпорядчих актів підприємства, що розробляються підприємством та застосовуються Філією в поточній роботі. Також було виявлено, що позивач не орієнтується в поточній роботі Філії, та в питаннях, які безпосередньо відносяться до функцій Філії. Вказане вище безпосередньо свідчить про низький професійний рівень та ділові якості позивача, оскільки дані категорії безпосередньо охоплюють компетентність та організаторські здібності позивача в якості керівника.

Позивач також посилається, що комісією не розглядалась належність виконання посадових обовязків позивачем та досягнутих останньою результатів, що спростовується наступним.

Наказом ДП «НАІС» від 12.10.2017 № 1-Д «Про оголошення догани», з урахуванням наказу ДП «НАІС» від 23.10.2017 № 2-Д «Про виправлення технічної помилки в наказі від 12.10.2017 № 1-Д «Про оголошення догани ОСОБА_1О.», було оголошено ОСОБА_1, директору Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи», догану за порушення трудової дисципліни, а саме: недотримання вимог наказу Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» від 04.09.2016 № 7 «Про затвердження Інструкції з організації охорони, пропускного та внутрішньо - об'єктового режимів Полтавської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» працівниками та директором Полтавської філії ДП «НАІС», що призвело до повної відсутності контролю знаходження працівників на робочих місцях та несумлінного виконання працівниками та директором філії своїх трудових обов'язків, керуючись ст. ст. 147-149 Кодексу законів про працю України та враховуючи службову записку начальника відділу забезпечення взаємодії з філіями ОСОБА_6 від 11.10.2017 № 385, доповідну записку від 04.10.2017 та пояснення від 12.10.2017 директора Полтавської філії ДП «НАІС» ОСОБА_1

За результатом оскарження Позивачем в судовому порядку вказаного дисциплінарного стягнення, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 17.05.2018 у справі № 554/9493/17 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Таким чином, вказані докази вказують на незадовільну організацію роботи Полтавської Філії, та незадовільне виконання посадових обовязків ОСОБА_1

Відповідно до п.3.12 Положення про проведення атестації працівників

ДП «НАІС», на підставі всебічної оцінки професійного рівня працівників, їх ділових якостей, виконання посадових обовязків, і досягнутих результатів роботи, атестаційна комісія приймає одне з таких рішень: відповідає займаній посаді; не відповідає займаній посаді.

Таким чином суд приходить до висновку, при прийнятті рішення щодо результатів атестації ОСОБА_1 бралися до уваги та оцінювалися не лише результати співбесіди з ОСОБА_1, а й виконання нею посадових обовязків, що у повній мірі надали можливість повно та обєктивно оцінити професійний рівень, ділові якості, виконання нею посадових обовязків, зазначених у Положенні про Полтавську Філію, а також знання нормативно-правових актів, що застосовуються в поточній роботі Філії, з метою визначення відповідності займаній посаді ОСОБА_1, у звязку з чим було прийняте відповідне рішення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналогічні положення містяться в абз. 2 п.26 Положення № 1571, відповідно до якого, у разі неможливості переведення працівника за його згодою на іншу роботу, а також відмови його від цього переведення працівник в установленому порядку звільняється з роботи відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Положенням про проведення атестації працівників ДП «НАІС» у абз. 2 п. 4.3 визначено, що у разі неможливості переведення працівника за його згодою на іншу посаду, у тому числі відмови працівника від переведення на іншу посаду, що відповідає його кваліфікаційному рівню, або відмови працівника від професійного навчання, генеральний директор підприємства (директор філії) за результатами атестації має право звільнити працівника відповідно до Кодексу законів про працю України.

ОСОБА_5 від 20.02.2018 № 698/11-18 (копія додається), що був отриманий Позивачем 21.02.2018 та підтверджується власноручною розпискою позивача, було запропоновано наступні посади ОСОБА_1: реєстратора сектору по підтримці інформаційних систем Миколаївської філії; завідувача сектору технічного супроводження Полтавської філії; завідувача сектору по підтримці інформаційних систем Чернівецької філії; адміністратора даних 1 категорії сектору по підтримці інформаційних систем Чернівецької філії.

Даним листом було зобовязано позивача прибути 27.02.2018 о 14 год. 00 хв. до підприємства для узгодження питання про переведення за її згодою на одну із запропонованих вакантних посад.

Також 15.03.2018 підприємством було надано додаткові пропозиції щодо переведення.

Листом підприємства від 21.03.2018 № 1190/11-18 знову звернулося до позивача прибути до підприємства для вирішення питання переведення.

Листами від 23.03.2018 та 26.03.2018 ОСОБА_1 підтвердила отримання пропозицій щодо переведення та вказала необхідність вирішення житлово-побутових проблем, а саме вирішення питання щодо оренди житла. Таким чином, позивачем не було надано чіткої відповіді щодо її переведення, а саме згоди на переведення на конкретну посаду із списку запропонованих.

Позивачем не було надано чіткої згоди на переведення на одну із запропонованих посад протягом тривалого часу, а саме з 21.02.2018 по 26.03.2018.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, вимоги, встановлені ст. 32, ч. 2 ст. 40, КЗпП України, абз. 2 п. 4.3 Положення про проведення атестації працівників ДП «НАІС» щодо переведення ОСОБА_1 були в повному обсязі дотримані, а відтак, у ДП «НАІС» виникли юридичні підстави для проведення процедури вивільнення працівника з підстав передбачених пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Частиною 1 статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Керуючись зазначеними вимогами, ДП «НАІС» листом від 26.03.2018 № 1275/11-15 надіслало подання про звільнення директора Полтавської філії ДП «НАІС» ОСОБА_1 до Профспілкового комітету Профспілки працівників галузі інформаційного забезпечення «ПРОФІНФОРМ».

Зазначене Подання ДП «НАІС» було розглянуто Профспілковим комітетом Профспілки працівників галузі інформаційного забезпечення «ПРОФІНФОРМ» 26.03.2018, про що оформлено протокол № 12. У засіданні профспілкового комітету профспілки працівників галузі інформаційного забезпечення «ПРОФІНФОРМ» брала участь ОСОБА_1

Профспілкою працівників галузі інформаційного забезпечення «ПРОФІНФОРМ» розглянуто подання генерального директора ДП «НАІС» ОСОБА_7 та надано згоду на звільнення (розірвання трудового договору) з директором Полтавської філії ДП «НАІС» ОСОБА_1 з тієї причини, що на засіданні профкому не знайдено обґрунтованих причин для відмови, але за умови, якщо зазначена особа не напише відповідну заяву на переведення її на вакантну посаду до кінця граничного терміну (до 30.03.2018).

Листом від 27.03.2018 № 255 голова профспілки працівників галузі інформаційного забезпечення «ПРОФІНФОРМ» повідомив ДП «НАІС» про прийняте рішення. Вказаний лист отримано ДП «НАІС» 27.03.2018. Копії вказаного листа та протоколу № 12 додаються.

У встановлений профспілкою строк ОСОБА_1 не надала письмового підтвердження на переведення, з огляду на що, у відповідності до вимог частини 2 статті 40 КЗпП, її було звільнено на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП наказом

ДП «НАІС» про припинення трудового договору від 13.04.2018 № 122-К.

Таким чином, звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, а отже, підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним та скасування наказу про її звільнення та її поновлення відсутні.

Позивач як підставу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вказала затримку видачі трудової книжки та посилається на п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, відповідно до якої працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Аналогічні положення містить абз. 6 ст. 235 КЗпП України, відповідно до якого у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є затримка видачі трудової книжки.

Натомість, факту затримки видачі ОСОБА_1 трудової книжки з боку

ДП «НАІС» не було.

Відповідачами позивачу неодноразово надсилалися листи щодо повідомлення її про звільнення, та підстав звільнення, та необхідності зявитися до головного підприємства, в тому числі, щоб отримати трудову книжку, оскільки вона зберігалася у головному підприємстві за адресою: м. Київ, вул. Бульварно -Кудрявська, буд. 4.

Так, листом від 13.04.2018 № 1596/04-16, ДП «НАІС» знову повідомляло про звільнення ОСОБА_1 13.04.2018 за п. 2 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 122-К від 13.04.2018 та повідомляло про необхідність прибути до відділу кадрової роботи та підвищення кваліфікації державного підприємства «Національні інформаційні системи» для отримання трудової книжки за адресою м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4. Також повідомлялося, що у разі неможливості прибуття для власноручного отримання трудової книжки, підприємство просило надати письмову згоду для пересилання трудової книжки поштою.

Вказаний лист був надісланий рекомендованими листами з повідомленням про вручення на дві адреси, вказані позивачем у особовій справі (копія аркушу з адресами додається): вул. Центральна, буд. 21, с. Івашки, Полтавський район, Полтавська обл., 38714 (реєстроване поштове відправлення № 04 0); АДРЕСА_1, 36034 (реєстроване поштове відправлення № 04 2).

Аналогічно, листи ОСОБА_5 від 07.05.2018 № 1963/04-16 (копії примірників додаються), аналогічні за змістом із листами 13.04.2018 № 1596/04-16 були повернуті за закінченням строку зберігання. Дані листи також направлялися на адреси: вул. Центральна, буд. 21, с. Івашки, Полтавський район, Полтавська обл., 38714 (реєстроване поштове відправлення № 04 4); АДРЕСА_1, 36034 (реєстроване поштове відправлення № 04 6). Копії конвертів додаються.

В той же час, лист від 05.06.2018 № 2417/04-16 був доставлений за адресою вул. Соборний Майдан, буд. 9/11-а, кв. 3, м. Полтава, про яку стало відомо у звязку із розглядом судової справи щодо оскарження позивачем наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, сторонами якої були позивач та відповідач. Докази відправки вказаного листа (чеку та списку поштових відправлень від 06.06.2018, даних з сайту Укрпошти щодо відправлення № 920) додаються.

Факт отримання вказаного листа підтверджується листом ОСОБА_1 від 25.06.2018, отриманий ДП «НАІС».

У вказаному листі позивач просила надіслати їй на адресу: 36002, м. Полтава, вул. Соборний майдан, 9/11-А, кв. 3 копію наказу про звільнення від 13.04.2018, трудову книжку, розрахунковий лист, копію наказу про визнання дня звільнення (13.04.2018) недійсним. Також ОСОБА_1 просила виправити день звільнення у її трудовій книжці та сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що підстави для задоволення її прохання щодо виправлення дати її звільнення та сплати середнього заробітку були відсутні, ДП «НАІС» у цій частині було відмовлено, проте направлено на її адресу листом від 05.07.2018 № 2989/03.2-16 наступні документи: трудову книжку ОСОБА_1 із записом про звільнення згідно наказу державного підприємства «Національні інформаційні системи» про припинення трудового договору від 13.04.2018 № 122-К; копію наказу державного підприємства «Національні інформаційні системи» про припинення трудового договору від 13.04.2018 № 122-К; розрахунковий лист щодо нарахованих та виплачених позивачці сум при звільненні.

Проте, такі листи ДП «НАІС», а саме від 13.04.2018 № 1596/04-16 та від 07.05.2018 № 1963/04-16, надіслані за адресами, що були надані позивачем до відділу кадрової роботи та підвищення кваліфікації, не були свідомо отримані ОСОБА_1

З огляду на зазначене вище, відсутній факт затримки підприємством видачі трудової книжки ОСОБА_1, чи порушення її інших прав, на які вона посилається у своєму позові як на підставу своїх вимог.

Відтак, вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає як необґрунтована, не доведена у встановленому ЦПК України порядку.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено у пунктах 1, 18, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується; при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язував звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Кодексу законів про працю України, у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які давали б підстави для поновлення позивача на займаній посаді, тому відсутні і підстави для задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача скасувати запис в трудовій книжці про звільнення позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо пов'язані з вирішенням судом питання про поновлення позивача на роботі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1КЗпП Українита передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зокрема,статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП Україниє факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року № 6-23цс12.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем не надано жодних доказів про завдання їй відповідачем моральної шкоди, а відтак в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на наведене в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 21, 26, 27, 28, 40 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи», третя особа: Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про результати атестації, про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, визнання незаконним та скасування запису в трудовій книжці відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НО № 008836, виданий Полтавським РС УДМС України в Полтавській області 23.10.2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, м. Полтава, вул. Соборний Майдан, буд. 9/11-А, кв. 3;

Відповідач: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців 73, фактичне місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно- Кудрявська, 4, код 39787008;

Третя особа: Міністерство юстиції України, юридична адреса 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код 00015622

Повний текст рішення проголошено 16.04.2019.

Суддя В.М.Бугрій