Справа № 128/3315/18

09 квітня 2019 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
судді Ганкіної І.А.,
за участю секретаря Жигарової Д.О.,
без участі сторін по справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона, відповідно до договору дарування від 01 березня 1980 року, є власником 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: с. Щітки, вул. Лесі Українки, 124А, Вінницького району Вінницької області. Позивач зазначає, що у вказаному будинку з 09 червня 2011 року зареєстрований її колишній зять ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу з її дочкою ОСОБА_3 у 2014 році відповідач виїхав з будинку та в подальшому до нього не повертався.
За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: с. Щітки, вул. Лесі Українки, 124А, Вінницького району Вінницької області.
В судове засідання сторони по справі не зявились.
Позивач ОСОБА_1 попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 втретє в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, в тому числі й шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що позивачу по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: с. Щітки, вул. Лесі Українки, 124А, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується ксерокопією договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 01 березня 1980 року (а.с. 9).
З ксерокопії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2014 року по справі № 128/4944/14-ц вбачається, що шлюб, зареєстрований 16 липня 2011 року між ОСОБА_3 (згідно позовної заяви дочкою позивача) та гр. ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 13).
З ксерокопії домової книги для прописки (реєстрації) громадян та ксерокопії довідки № 1154, виданої виконкомом Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.10.2018 року вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09 червня 2011 року (а.с. 10, 11-12). Однак, за вказаною адресою він фактично не проживає з 20 серпня 2014 року, що підтверджується ксерокопією акта від 02.10.2018 року (а.с. 14).
З досліджених судом письмових доказів вбачається, що між сторонами по справі склалися житлові правовідносини.
Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей.
Відповідно до норм ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно зі ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Будь-яких з обставин, передбачених вищевказаними нормами закону, по справі не встановлено. Відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації з 20 серпня 2014 року.
Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (шість місяців), провадиться в судовому порядку.
Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач по справі ОСОБА_2 втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: с. Щітки, вул. Лесі Українки, 124А, Вінницького району Вінницької області, в звязку з чим позов підлягає до задоволення.
Ухвалою судді від 07.12.2018 року заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору було задоволено та відстрочено сплату судового збору за вимогою немайнового характеру в сумі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення по справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.
Оскільки судовий збір до ухвалення рішення суду позивачем так і не було сплачено, суд вважає необхідним стягнути з позивача ОСОБА_1 за рішенням суду судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 72, 150, 163 ЖК УРСР, ст.ст. 136, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: с. Щітки, вул. Лесі Українки, 124А, Вінницького району Вінницької області.
Стягнути з позивача по справі ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ І.А. Ганкіна