30.01.2019 ЄУН № 337/2283/18
Провадження № 2/337/472/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом який мотивує тим, що 05.10.2016 року померла її мати ОСОБА_4, яка з 20.01.1988 року по 23.06.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, постійно мешкала та була зареєстрована з ним за однією адресою, в період шлюбу в порядку приватизації набула у спільну сумісну власність зі своїм чоловіком квартиру АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5, який помер 23.06.2012 року, її мати прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою та стала власницею усієї квартири. Після смерті ОСОБА_4 позивачка фактично прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживала та була зареєстрована з нею за однією адресою.Постановою від 20.04.2018 року державний нотаріус Восьмої запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру після смерті ОСОБА_4, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно та документи, що підтверджують родинні звязки. Оскільки оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру у неї немає, вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 05.10.2016 року.

06.12.2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. У позові зазначила, що вона ОСОБА_3, уроджена ОСОБА_7 Її матірю була ОСОБА_8, яка у свою чергу була дочкою ОСОБА_4, яка померла 05.10.2016 року. Її мати ОСОБА_8, після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняла спадщину, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але фактично її не оформила, бо померла 16.11.2016 року. Просила визнати за нею право власності на Ѕ квартири № 14 у будинку № 11 по бул. Будівельників у м.Запоріжжі, за законом.

По справі було призначено підготовче судове засідання на 30.01.2019 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не зявились, суду надана заява в якій вони просять розглянути справу у їх відсутність, первісний позов підтримують частково та просять визнати за позивачкою право власності у порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, відзиву на позов із запереченнями проти задоволення не надійшло.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 та відповідачка за первісним позом, у судове засідання не з1явилася, просила розглянути справу у її відсутності, первинний позов задовольнити частково, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позовСмірнової Н.В. про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування таким, що підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 04.11.1956 року народилась ОСОБА_10, батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (арк.7).

26.03.1975 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвала шлюб з ОСОБА_13, після чого дошлюбне прізвище змінила на прізвище чоловіка - ОСОБА_13 (арк.8).

16.05.1986 року ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвала шлюб з ОСОБА_15, після чого дошлюбне прізвище змінила на прізвище чоловіка - ОСОБА_15 (арк.9).

Згідно з даними паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм, 001282568, орган видачі 2315, дата оформлення 01.12.2017 року, ОСОБА_1 народилась 04.11.1956 року (арк.11).

Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №2315-1 від 03.03.2018 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.13).

20.01.1988 року ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, після чого дошлюбне прізвище змінила на прізвище чоловіка - ОСОБА_5 (арк.10).

Згідно з копією свідоцтва №4436 про право власності на житло від 25.07.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ОСОБА_9 народних депутатів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватизовано квартиру за адресою: АДРЕСА_3, яка зареєстрована за ними Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності (арк.14-15, 26-27)

23.06.2012 року помер ОСОБА_5 (арк.74), який з 28.10.1988 року по день смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Разом з ним на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк.18).

05.10.2016 року померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.19), яка з 28.10.1988 року по день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Разом з нею на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк.20).

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_16, останній народився 14.10.1991 року в м.Запоріжжя, його батьками записані: ОСОБА_15, ОСОБА_1 (арк.21).

З матеріалів спадкової справи №54-2017, копія якої надана Восьмою Запорізькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що30.03.2017 року до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла 16.11.2016 року, в порядку спадкової трансмісії (ст.1276 ЦК України)звернулась ОСОБА_7, яка є донькою ОСОБА_8 доньки спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 16.11.2016 року (арк.44).

Також судом встановлено, що за життя 26.03.2004 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_17, реєстровий №3-203, яким належну їй частку квартири АДРЕСА_4 заповіла ОСОБА_5 (арк.55), який помер 23.06.2012 року. Інших заповітів ОСОБА_4 за життя не складала (арк. 46).

20.04.2018 року до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 16.11.2016 року, через свого представника звернулась ОСОБА_1, яка є донькою спадкодавця, постійно мешкала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою та прийняла спадщинуза законом (арк.61).

Постановою від 20.04.2018 року державний нотаріус Восьмої запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_4, яка померла 05.10.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно та документів, що підтверджують родинні звязки (61-62).

Згідно з листом за №04/01-27/1101 від 24.05.2018 року, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району відмовила у видачі дублікату свідоцтва про право квартиру АДРЕСА_5, надавши лише копію такого свідоцтва та копію розпорядження про приватизацію житла (арк.24).

Оригіналу свідоцтва про право квартиру АДРЕСА_5, який засвідчує право власності та є правовстановлюючим документом на нерухомість, у позивача немає.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зі змісту ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, яка йому належить з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття при умові, що він не заявив про відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

На підставі викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1, будучидонькою ОСОБА_4, яка померла 05.10.2016 року, та спадкоємцем за законом першої черги, реалізувала своє право на прийняття спадщини за закономшляхом фактичного прийняття спадщини, оскільки постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, та не здійснювала відмову від прийняття спадщини, але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, іншим шляхом оформити право власності неможливо.

ОСОБА_7, яка є дочкою ОСОБА_8, що померла 16.11.2016 року, була дочкою ОСОБА_4, яка померла 05.10.2016 року, реалізувала своє право на прийняття спадщини та 30.03.2017 року звернулася до Восьмої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Судом також встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_5,належала подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власностідо смерті ОСОБА_5, який помер 23.06.2012 року, а після смерті ОСОБА_5, його частку квартири фактично прийняла його дружина - ОСОБА_4, яка є спадкоємцем першої черги за законом, постійно з ним проживала та була зареєстрована за однією адресою, за життя свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка не отримала, але відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, суд прийшов до висновку, що спірна квартира, на час смерті ОСОБА_4, належала їй на праві особистої власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири №14в будинку №11 по вул. Будівельників в м.Запоріжжя у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 05.102016 року та зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає повному задоволенню,шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири №14в будинку №11 по вул. Будівельників в м.Запоріжжя у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_8, яка померла 16.11.2016 року та яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 05.102016 року, подавши у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом.

Керуючись ст. 1220, 1268 ЦК України, ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1) право власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 05 жовтня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2) право власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 16.11.2016 року та яка прийняла і не оформила у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 05 жовтня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 08.02.2019 року.

Суддя: Г.Є. Гнатик