21.02.2019 227/5530/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 лютого 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

з участю секретаря судового засідання: Овчиннікової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він відповідно до договору купівлі - продажу від 21 лютого 2007 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, з 26 березня 2010 року була зареєстрована його цивільна дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2014 року відповідач проживає за іншою адресою та позивачу більше чотирьох років приходиться сплачувати за неї комунальні послуги. На неодноразові прохання позивача знятися з місця реєстрації відповідач не реагує. Будь якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період її відсутності не існує. Позивач зазначив, що позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача йому необхідно для зняття її з реєстрації місця проживання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Із заявою про розгляд справи у її відсутність та з повідомленням причин неявки до суду не зверталася. Відзиву на позовну заяву до суду не надавала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 17 від 12 грудня 2018 року, виданої відділом реєстрації Добропільської міської ради донецької області (а.с.15).

Позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, та зареєстрованого в реєстрі за № 512 (а.с.11).

Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № березня 2007 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 12).

В квартирі, яка належить позивачу, з 26 березня 2010 року зареєстрована також відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією домової книги та інформацією, наданою відділом реєстрації Добропільської міської ради донецької області від 19 грудня 2018 року (а.с.7-10, 17).

Актом комісії від 10 грудня 2018 року підтверджено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована, але не проживає з квітня 2014 року ОСОБА_2 (а.с.6).

Як вбачається з наданої інформації Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 15.31-5/706 від 21 лютого 2019 року, актовий запис про шлюб на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 в архіві відділу не виявлено, перевірку проведено також у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а як вбачається з матеріалів справи відповідач не була членом сімї позивача.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова ВСУ від 15 травня 2017 р. у справі № 6-2931цс16) право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не була членом сімї позивача та з квітня 2014 року без поважних причин не мешкає за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 391, 406 ЦК України, ст. ст. 4, 19, 81, 263-265, 268,273, 279,280, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; адреса місця реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.С. Мацишин

.

21.02.2019