Провадження № 22-ц/812/523/19
Єдиний унікальний номер судової справи 485/75/19
Доповідач апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

12 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю:

-позивача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Автокредит Плюс» на ухвалу судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року, постановлену суддею Квєтка І.А. в приміщенні цього ж суду, дата складання повного тексту ухвали не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Автокредит плюс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

встановила:

15 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ТОВ «Автокредит плюс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів у розмірі 102 968 грн. 73 коп.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа підсудна Снігурівському районному суду Миколаївської області.

В апеляційній скарзі ТОВ «Автокредит плюс» просив ухвалу скасувати та повернути позовну заяву до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження помилково встановлено, що має місце спір у сфері захисту прав споживачів, оскільки позивачем не наведені відповідні підстави позову, та як наслідок, помилково встановив, що дана справа підсудна Снігурівському районному суду Миколаївської області.

Крім того, позовна заява подана з недотриманням вимог ст. 175 ЦПК України, а саме у позовній заяві відсутні електронні адреси сторін, дані щодо вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору.

Посилаючись на вказані обставини, відповідач вважав, що справа має розглядатися у Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, за його місцем знаходженням.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вважає, що провадження у справі було відкрито з дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ТОВ «Автокредит плюс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

-2-

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що оспорюваний ним договір фінансового лізингу є недійсним в силу положень ст. ст. 203, 215, 220 ЦК України, ст. 18 (його умови є несправедливими), ст. 19 (застосована нечесна підприємницька діяльність) Закону України «Про захист прав споживачів».

Територіальна юрисдикція (підсудність) визначається правилами статей 26-32 ЦПК, зокрема, правилами загальної, альтернативної та виключної підсудності.

За загальним правилом (стаття 27 ЦПК) підсудність визначається місцем проживання або місцезнаходженням відповідача. Відповідно до правил альтернативної підсудності (частина 5 стаття 28 ЦПК) позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що право вибору позивачем суду (альтернативна підсудність) поширюється на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність.

Сум установлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Звертаючись до суд з позовом ОСОБА_2 зазначав, що даний позов ним подається за місцем його проживання відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України.

Суд першої інстанції звернув на це увагу, дав зазначеній обставині правову оцінку в оскаржуваній ухвалі, тим самим не допустив порушення норм процесуального права.

Верховний Суд України у постанові від 11 травня 2016 року по справі № 6-3020цс15 зазначив, що до договору фінансового лізингу, за яким лізингоодержувачем виступає фізична особа, застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.

Сам позивач визначає підставу та предмет позову, а тому якщо у позовній заяві міститься посилання на порушення відповідачем прав позивача як споживача, право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу. Коли ж пред'явлення позову не пов'язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Суд на стадії відкриття провадження у справі не вправі робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача як споживача та чи поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини. Такі висновки суд може зробити лише після розгляду справи.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині визначення підсудності справи не заслуговують на увагу, оскільки суперечать обставинам справи та не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги про невідповідність позову вимогам ст. 175 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються правил підсудності справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

-3-

Оскільки оскаржена ухвала суду першої інстанції залишена без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 271, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» залишити без задоволення.

Ухвалу судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Т.З. Бондаренко

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.