КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 375/1685/18

провадження № 22-ц/824/6372/2019

12 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року в складі судді Голік Н.О.,

встановив:

06.09.2018 р. Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.03.2012 р. у розмірі 12 606,36 грн та судового збору у розмірі 1762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 07.03.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Однак відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання за договором, тому станом на 15.05.2018 р. він має заборгованість у розмірі 12 606,36 грн, яка складається з : тіла кредиту - 217,66 грн; нарахованих відсотків за користування кредитом - 101,32 грн; нарахованої пені - 11 210,89 грн, а також штрафів - 500 грн (фіксована частина) та 576,49 грн (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. просить скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору. Відповідач умови кредитного договору не оспорював. Крім того, ОСОБА_1 після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, часткового сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів. Оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, тому підлягає виконанню.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 березня 2012 р. відповідачем була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Крім того, з наданої позивачем копії заяви неможливо встановити, які саме вид банківської платіжної картки отримав ОСОБА_1 після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено кредитний ліміт.

Також суду не надано доказів на підтвердження факту передачі відповідачу кредитної картки.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що між сторонами укладений кредитний договір шляхом укладення договору приєднання. При цьому відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював та частково сплачував заборгованість за кредитним договором, що свідчить про його згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, в даному випадку Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У даній справі відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками 23 жовтня 2018 року (а.с.49).

Відзиву та заперечень проти позову відповідач у визначений судом строк не подав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції наведеного не врахував, не звернув уваги, що відповідач не подавав заперечень проти позову, факту укладення кредитного договору не оспорював.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Наведене свідчить про невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

За таких обставин підтверджена наданим суду розрахунком заборгованість по кредиту у розмірі 217,66 грн підлягає стягненню з відповідача відповідно до умов договору.

За правилом ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Доказів того, що відповідачем виконано свій обов'язок по поверненню кредитних коштів в повному обсязі суду надано не було.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не спростований відповідачем, станом на 15.05.2018 року розмір заборгованості по нарахованим відсоткам становить 101,32 грн.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам в розмірі 101,32 грн та необхідність їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь банку штрафів та пені, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, позичальник повинен сплатити банку пеню, яка розраховується як: базова відсоткова ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Разом з тим, умовами договору передбачена і сплата відповідачем штрафу, в разі прострочення виконання зобов'язання, чим в свою чергу і скористалась сторона позивача, звернувшись до суду із вказаним позовом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Згідно приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, нарахування банком пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов врегульовано, що у разі порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш аніж на 30 днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій у розмірі 15,95 грн (5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням відсотків - 318,98 грн + 500 грн), який є меншим за сукупний розмір заборгованості по пені, що забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

За таких обставин, колегія суддів визначила загальний розмір зобов'язання, що виник у відповідача, у зв'язку із порушенням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № б/н від 07.03.2012 р., що складає 834,93 грн, з яких: 217,66 грн. - тіло кредиту, 101,32 грн. - відсотки за користування кредитом, штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 15,95 грн. (процентна складова).

З огляду на встановлені апеляційним судом невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

У зв'язку з ухваленням нового рішення за правилом ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору сплачені за твердою мінімальною ставкою у загальному розмірі 4 405 грн. (1762 грн. + 2643 грн).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року скасувати.

Ухвали нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором б/н від 07.03.2012 р., що складає 834,93 грн, з яких: 217,66 грн. - тіло кредиту, 101,32 грн. - відсотки за користування кредитом, штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 15,95 грн. (процентна складова).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк