РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7670/18

Провадження № 22-ц/4815/124/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевич С. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Рівневтормет»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівневтормет» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року у складі судді Смолій Л.Д., ухвалене в м. Рівне о 11 год. 34 хв., відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказував, що працював у ПрАТ «Рівневтормет» з 15.04.1992 року по 29.04.2013 року. Заробітна плата на підприємстві виплачувалась не регулярно, на час звільнення виплачена не була, заборгованість становила 31946 гривень. Наказом, виданим Рівненським міським судом від 04.12.2013 року, заборгованість по заробітній платі стягнуто. Після часткового погашення заборгованості по заробітній платі станом на 31.05.2016 року невиплаченою залишалась сума 716 грн. 46 коп. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.09.2016 року за період з січня 2013 року по листопад 2015 року стягнуто з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 19641 грн.07 коп. за період 01.01.2014 по 30.11.2015 року. Дану заборгованість йому було виплачено лише 17.04.2018 року. Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2016 року по 17.04.2018 р. в розмірі 49258 грн. 22 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Рівневтормет» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.09.2016 року по 17.04.2018 року у розмірі 44 124 грн. 88 коп. Стягнуто з ПАТ «Рівневтормет» в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що видача працівникові належно оформленої трудової книжки та проведення з ним повного розрахунку в день звільнення є передбаченим законом обов'язком працедавця, який відповідачем дотриманий не був, у зв'язку з чим зобов'язаний виплатити передбачений ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ПАТ «Рівневтормет» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 29.04.2013 року. 4 грудня 2013 року наказом Рівненського міського суду Рівненської області заборгованість по заробітній платі стягнута на користь позивача. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2014 року у справі № 569/2321/13-ц на користь ОСОБА_1 було стягнуто середньомісячний заробіток за зартимку розрахунку в сумі 20509,10 грн з 30.04.2013 року по 02.04.2014 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2014 року у справі № 569/17226/14-ц на користь ОСОБА_1 стягнуто середньомісячний заробіток за затримку розрахунку в сумі 19441,16 грн з 03.04.2014 по 10.09.2014 р. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.09.2016 року у справі № 569/4190/16-ц із ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_1 було стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 19641,07 грн. за період з січня 2013 року по листопад 2015 року. В зв'язку з тим, що компенсація втрати частини заробітної плати в сумі 19641,07 грн. позивачу була виплачена лише 17.04.2018 року, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача середнього заробітку у зв'язку з затримкою вищевказаної компенсації. Місцевий суд задовольнив позов, стягнувши з відповідача середній заробіток за час затримки не розрахунку при звільненні, а розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати, що є неправомірним, оскільки таке стягнення не передбачене жодним нормативним документом. Додає, що позивачем пропущено строки звернення до суду з даним позовом, із заявою про поновлення цього строку позивач не звертався. Звертає увагу, що у відзиві на позов відповідач зазначав, що заборгованість по виплаті заробітної плати була погашена позивачу у строки: 07.11.2014 р. - перераховано на картку 1000,00 грн.; 12.11.2014р. - 1000,00 грн.; 29.01.2015р. - 1000,00 грн.; 17.12.2015р. - 28402,04 грн.; 17.06.2017р. - 600,00 грн., і вказані обставини не заперечувалися позивачем. Вважає, що оскільки позивач останню суму заборгованості по виплаті заробітної плати отримав 17.06.2017 року, то перебіг тримісячного строку починається з наступного дня після проведення зазначених виплат, незалежно від тривалості затримки розрахунку, а саме з 18.06.2017 року. При цьому зауважує, що звернення до суду мало місце лише 24.04.2018 року, тобто через 10 місяців після повного розрахунку і поза межами строків позовної давності. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 1057,20 грн..

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_2 вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Рівневтормет» з 15 квітня 1992 року по 29 квітня 2013 року.

При звільненні з роботи йому не був виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, заборгованість із виплати заробітної плати становила 31 946,49 грн..

01 листопада 2013 року Рівненським міський судом було видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 31 946,49 гривень.

У період із 07.11.2014 року по 17.12.2015 відповідачем частково було сплачено заборгованість по заробітній платі.

Невиплачена заборгованість станом на 31 травня 2016 року в сумі 716,46 грн., яка була стягнута за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2016 року (а.с. 7)

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.09.2016 року у справі № 569/4190/16-ц із ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_1 стягнуто компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 19641,07 гривень за період з січня 2013 року по листопад 2015 року (а.с. 9-12).

Дана заборгованість перерахована позивачу ОСОБА_1 16 квітня 2018 року відповідно до платіжного доручення №1849 від 16 квітня 2018 року та зарахована на картковий рахунок позивача 17.04.2018 року. (а.с.14)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.07.2016р. по 17.04.2018р. в сумі 49 258,22 грн..

Апеляційний суд не може погодитися з висновком місцевого суду про стягнення вказаної суми з наступних міркувань.

Так, за змістом ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 передбачено, що фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові при звільненні його з рпоботи, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.09.2016 року у справі № 569/4190/16-ц із ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_1 стягнуто компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 19 641,07 гривень за період з січня 2013 року по листопад 2015 року.

Дана заборгованість зарахована на картковий рахунок позивача 17.04.2018 року.

Саме із зазначеної суми та за вказаний період - від дати ухвалення судового рішення і до дати зарахування коштів на рахунок позивачем і була обрахована сума коштів, які є предметом стягнення у даному спорі.

Проте, сума 19 641, 07 грн. була стягнута судом в якості компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати за період з січня 2014 року по листопад 2015 року, а відтак при звільненні ОСОБА_1 вказана суму не входила у нарахування, належні правцівникові при звільненні його з роботи. Як видно із рішення Рівненського міського суду від 1 вересня 2016 рокуу справі № 569/4190/16-ц стягнуто компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 19 641,07 гривень за період зсічня 2014 року по листопад 2015 року (а.с.9

У зв'язку з наведеним, апеляційний суд вважає, що сума, про стягнення якої заявлено позивачем у даному спорі, не є тією сумою, яка, згідно закону, належить до виплати при звільнення працівника, що в свою чергу унеможливлює застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні рішення про часткове задоволення позову не з'ясовано у повній мірі фактичних обставин справи та норм закону, що регулюють дані правовідносини, не оцінено наведеного у взаємозв'язку, з огляду на що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про відмову в позові.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівневтормет» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівневтормет» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2016 року по 17.04.2018 року в розмірі 49 258 грн. 22 коп. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С.В..

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.