Апеляційне провадження № 22-ц/824/7764/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/40279/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Андрієнко А.М., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 ,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс»,

Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану її представником ОСОБА_5 ,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року, постановлену в приміщенні суду під головуванням судді Юзькової О.Л., -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «Житло-Сервіс», ДР УДР ГТУЮ у м. Києві, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності.

У лютому 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_7 Просив також заборонити всім без виключення суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторами прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міській, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам, державним та приватним нотаріусам, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, органів місцевого самоврядування, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), окрім запису про накладення арешту, стосовно нерухомого майна відповідача - ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 . Також просив заборонити ОСОБА_7 та будь-яким іншим третім особам повністю або частково продавати, дарувати, відчужувати у будь-який інший спосіб будь-якій третій особі/особам, передавати в заставу, іпотеку, оренду чи інше користування нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовував тим, що відповідач незаконно присвоїла 143,9 кв.м. загальної площі будинку, в якому розташована належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_3 .

Квартира відповідача знаходиться під забороною арешту - на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015, проте, починаючи з кінця грудня 2018 року відповідачем вживалися заходи щодо відчуження квартири, яка є предметом позову. Відповідачем подано до Київського апеляційного суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 та активно здійснювався продаж квартири, що підтверджується розміщеними оголошеннями.

Вважає, що вжиття зазначених заходів забезпечення позову забезпечить збереження майна, яке є спільною власністю мешканців багатоквартирного будинку до вирішення справи по суті, а також унеможливить незаконний продаж відповідачем квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 782,7 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_7

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_7 , через свого представника подала апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у заяві про забезпечення позову наводяться самі лише формальні посилання щодо змісту та мети заходів із забезпеченням позову, однак відсутні будь-які належні докази, обґрунтування та підтвердження необхідності їх вжиття.

Накладенням арешту на її власність порушено право володіння, користування і розпорядження своєю власністю, передбачене Конституцією України.

Ухвала була постановлена без її присутності, у зв`язку з чим вона не мала можливості подати свої заперечення щодо законності ухвалення такого судового рішення.

Суд жодним чином не мотивував свою ухвалу.

Також в заяві в порушення ст. 151 ЦПК України відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом установлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «Житло-Сервіс», ДР УДР ГТУЮ у м. Києві, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З вказаними висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, яка за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_5 , де зазначено, що загальна площа квартири складає 782,7 кв.м., житлова площа 319,9 кв.м, квартира вцілому складається з одинадцяти житлових кімнат, право власності на яку зареєстровано з ОСОБА_7

Апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_7 як власниця квартири АДРЕСА_1 , має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вказане підтверджено доданими до заяви про забезпечення позову копіями оголошень в мережі Інтернет про продаж вказаної квартири.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору є визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, апеляційний суд вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на житлове приміщення, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_7 , є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача надав належно посвідчену копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року (яке не набрало чинності) за яким позов ОСОБА_1 частково задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 782,7 кв.м, житловою площею 319,9 кв.м. в АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_7 , індексний номер 37840689, видане 21.05.2015 державним реєстратором РС ГТУЮ у м. Києві Приваловою Є.Є.; скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна № 00, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_10 .

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на житлове приміщення порушує конституційне право власності відповідача не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо розгляду питання про забезпечення позову у відсутність відповідача ОСОБА_7 , то вони підлягають відхиленню, оскільки питання щодо забезпечення позову відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Доводи апеляційної скарги щодо зустрічного забезпечення підлягають відхиленню і в цій частині апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції та зауважує, що оскільки обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану її представником ОСОБА_5 , без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: