ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7061/19 Справа № 179/684/19 Суддя у 1-й інстанції - Кошля А. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 21.01.1995 року перебував у шлюбі з відповідачем, мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб було розірвано 26.12.2018 року. 13.02.2019 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 має незначний дохід, сплачує щомісячно кредити на суму більше 4000 грн., комунальні послуги, коштів на проживання не вистачає, тому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за судовим наказом від 13.02.2019 року на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 з 1/3 частини на 1/6 частини заробітної плати з 15.04.2019 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ними двадцятитрьохрічного віку.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу від 13.02.2019 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/5 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання даним судовим рішенням законної сили і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ними двадцятитрьохрічного віку. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та постановлення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.01.1995 року. Від шлюбу мають дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету медичних технологій діагностики та реабілітації Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022 року.

Також встановлено, що ОСОБА_4 є студентом 5 курсу 2 медичного факультету ДЗ «Дніпропетровськ медична академія МОЗ України». Термін навчання з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року.

13.02.2019 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 17.01.2019 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ними двадцятитрьохрічного віку.

Встановлено, що позивач працює в Шевській ЗОШ.

13.07.2016 року позивачем взято у АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит в розмірі 34286,55 грн. з терміном сплати до 13.07.2022 року, щомісячний платіж 1676,06 грн.

16.08.2018 року позивачем взято у АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит у розмірі 70 000 грн., з періодом сплати до 16.07.2023 року, щомісячний платіж 3175,33 грн.

Судом встановлено, що вказані грошові кошти використовувались на потреби родини: оплата проїзду доньки за кордон, оплата навчання, гуртожитку, про що також зазначила відповідач.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії чеків, відповідно до яких здійснювалось перерахування грошових коштів на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за періоди жовтень 2018 березень 2019 року.

Відповідачем до суду надано докази на підтвердження її витрат, пов`язаних з утриманням дітей, з яких встановлено.

Донька ОСОБА_3 навчається у Дніпровському національному університеті імені Олеся Гончара згідно договору від 20.08.2018 року про надання освітніх послуг, згідно якого вартість навчання складає 44 000 грн.

Відповідач працює в Магдалинівській ЗОШ, отримує заробітну плату. Також надано відомості про взяття кредитів, зокрема на придбання комп`ютерної техніки та мобільного телефону для дітей. Відомості про стан здоров`я.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для зменшення розміру аліментів, враховуючи скрутне матеріальне положення позивача, з огляду на наявність у нього кредитних зобов`язань та необхідність свого утримання.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що наявність у позивача кредиту не є доказом його скрутного матеріального становища. Крім того, апелянт зазначає, що цей кредит взято позивачем для своїх власних потреб. Також, апелянт вказує, що наявність факту лікування зубів не є доказом погіршення стану здоров`я, що перешкоджає сплаті аліментів; судом першої інстанції залишено без уваги пояснення відповідача про те, що позивач має у власності земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, а також присадибну ділянку площею майже 1 га. Крім того, апелянт посилається на своє скрутне матеріальне становище та на незадовільний стан свого здоров`я.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Частина 1 статті 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з огляду на зміну матеріального стану позивача, є всі підстави для застосування ст.182 СК України та зменшення розміру аліментів.

Доводи апелянта про те, що кредит взято позивачем для власної потреби, а саме, для купівлі автомобіля ВАЗ, спростовуються тим, що частина споживчих кредитів використана на потреби дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується матеріалами даної справи та було встановлено судом першої інстанції.

Безпідставними є посилання апелянта на наявність у позивача земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, а також присадибної ділянки площею майже 1 га, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів отримання додаткового доходу за використання вказаного нерухомого майна.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів також бере до уваги той факт, що позивач не ухилявся та не ухиляється від обов`язків по забезпеченню дітей. А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова