КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/ 231/2019 Головуючий у 1 інстанції - Супрун Г.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя-доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя. Просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_5; житловий будинок АДРЕСА_5; автомобіль марки «SAAB», модель 9-3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_6; автомобіль марка «MAZDA», модель 3, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, шасі НОМЕР_7 сєдан - B; страхову суму, отриману ОСОБА_3 від ПАТ «ГРАВЕ Україна Страхування життя» по договорам добровільного особистого страхування життя, поліси № 11.100.923 - Тариф GX - 3 та 10.033.917 - Тариф GX - 1.

Просив суд визнати за собою право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1; майнові права та обов'язки згідно попереднього договору купівлі - продажу машиномісця АДРЕСА_6; автомобіль марки «BMW», 2016 року випуску, VIN: НОМЕР_9, державний номерний знак НОМЕР_3.

Просив суд, в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити ОСОБА_3 автомобіль марка «MAZDA», модель 3, 2012 року випуску, держномер НОМЕР_2, шасі НОМЕР_7 сєдан - B.

Виділити ОСОБА_4, в порядку поділу спільного майна подружжя, автомобіль марки «SAAB», модель 9-3, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_6.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_5 та житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, залишивши іншу частину земельної ділянки та будинку у власності ОСОБА_4 або у разі необхідності, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 вартість її частки.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину страхової суми, отриманої ОСОБА_3 від ПАТ «ГРАВЕ Україна Страхування життя» по договорам добровільного особистого страхування життя, поліси № 11.100.923 - Тариф GX - 3 та 10.033.917 - Тариф GX - 1 та стягнути з ОСОБА_3 1/2 частини страхової суми на користь ОСОБА_4

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, з урахуванням уточнень якого, просила суд, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марка «MAZDA», модель 3, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Решту спільного сумісного майна подружжя визнати на праві особистої приватної власності за відповідачем ОСОБА_4, а саме: квартиру АДРЕСА_2; земельну ділянку загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_5; житловий будинок АДРЕСА_5; майнові права та обов'язки згідно попереднього договору купівлі - продажу машиномісця АДРЕСА_6; автомобіль марки «SAAB», модель 9-3, 2004 року випуску, держзнак НОМЕР_1, шасі НОМЕР_6; автомобіль BMW, 2016 року випуску, VIN: НОМЕР_9, держномер НОМЕР_3; грошові кошти, які були внесені до 16.08.2017 року на рахунки АТ «Райффайзен Банк Аваль», відкриті на ім'я ОСОБА_4 та викупна сума станом на 16.08.2017 рік за договорами укладеними між ПАТ «ГРАВЕ Україна страхування життя», поділити рухоме майно, яке знаходиться в квартирах та будинку, відповідно до його місця знаходження.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя:

- земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_8, загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Березівка, Макарівського району Київської області,

- житловий будинок АДРЕСА_5;

- автомобіль марки «SAAB», модель 9-3, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_6;

- автомобіль марки «MAZDA», модель 3, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, шасі НОМЕР_7 сєдан - B;

- майнові права та обов'язки згідно попереднього договору купівлі - продажу машиномісця АДРЕСА_6;

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 140,4 кв.м. (житлова площа 91,3 кв. м.);

- грошову суму 83 900,00 грн. по договорам добровільного страхування, укладеного між нею та ПАТ « ГРАВЕ Україна» Страхування життя», посвідчений полісом № 10.033.917 та полісом № 11.100.923, отриману нею 12.06.2017 року.

В порядку поділу майна виділено та визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4 ) на:

- автомобіль марки «SAAB», модель 9-3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_6 (вартістю 198 830,00 грн.)

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 140,4 кв.м. (житлова площа 91,3 кв. м.) (вартістю 1 882 270, 72 грн.)

- майнові права та обов'язки згідно попереднього договору купівлі - продажу машиномісця АДРЕСА_6 (вартістю 381 135, 53 грн)

А всього на суму 2 462 236,25 грн.

В порядку поділу майна виділено та визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_5) на :

- автомобіль марки «MAZDA», модель 3, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, шасі НОМЕР_7 сєдан - B (вартістю 360 330,00 грн)

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_8, загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Березівка, Макарівського району Київської області (вартістю 449 480,00 грн)

- житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 102,7 кв. м., (житлова площа 36,3 кв. м.) (вартістю 1 755 500,00 грн)

- грошову суму 83 900,00 грн. по договорам добровільного страхування укладеного між нею та ПАТ « ГРАВЕ Україна» Страхування життя» посвідчений полісом № 10.033.917 та полісом № 11.100.923, отриману нею 12.06.2017 року

А всього на суму 2 649 210,00 грн.

Припинено за сторонами право спільної сумісної власності на вказане майно.

29 червня 2018 року Подільським районним судом м. Києва постановлено по справі додаткове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в частині розподілу рухомого майна за об'єктами знаходження відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва, ОСОБА_3 подала апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення були постановлені з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в ході судового розгляду фактично позбавив ОСОБА_3 можливості надати свої докази по справі. Під час слухання справи, ОСОБА_3 було заявлено багато клопотань та подано заяву про визнання доказів позивача недопустимими. Разом з тим, було подано заяву про те, що договір позики від 10 листопада 2011 року викликає сумнів в його достовірності або є підробленим. Зазначає, що судом першої інстанції, жодна особа не була допитана з приводу укладення та виконання договору позики. З цих підстав було заявлено клопотання про призначення технічної експертизи давності документа, щоб встановити дату фактичного виготовлення договору позики, оскільки позивач посилався на цей документ як на єдине джерело отримання коштів для купівлі майже всього майна за період спільного життя подружжя.

Зазначає, що місцевий суд помилково дійшов висновку про те, що шлюбні відносини позивача з відповідачем були припинені з весни 2016 року, тим самим, позбавив права ОСОБА_3 претендувати на автомобіль марки «ВМW» F10 520i, 2016 року випуску.

ОСОБА_3 та її представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 адвокат Багрій К.В. просив, з урахуванням уточнень, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити в частині зміни дійсної вартості часток сторін у спільній власності на майно та сплати грошової коменсації ОСОБА_3 в розмірі 50 відсотків від різниці у вартості часток майна сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Судом встановлено, що 24 червня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1, а.с. 5).

Від шлюбу подружжя має двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 6,7).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 12.10.2017 року виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені з весни 2016 року (т. 3, а.с.127-131).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з вересня 2016 року добровільно почав сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 та дітей, що підтверджує банківськими квитанціями (т. 1, а.с. 111 - 114) та звернувся до суду з даним позовом про поділ спільного майна у вересні 2016 року.

За рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2017 року ОСОБА_4 сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів.

З травня 2016 року між сторонами виникли напружені стосунки, відбувалися сварки, звернення до органів поліції.

Проаналізувавши та оцінивши вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що з квітня 2016 року сімейні стосунки між сторонами погіршилися, а з вересня 2016 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинилися. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення між сторонами шлюбних відносин з квітня 2016 року.

Таким чином , майно , придбане ОСОБА_4 після вересня 2016 року, колегія суддів визнає його особистою приватною власністю.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що автомобіль марки «ВМW» F10 520i, 2016 року випуску, є особистою власністю ОСОБА_4, оскільки він придбаний ним 4 листопада 2016 року після припинення сімейно-шлюбних стосунків із відповідачкою ОСОБА_3 та за кошти, які він 20.10.2016 року отримав на підставі договору позики, укладеного із ОСОБА_9, а тому поділу як спільне сумісне майно подружжя не підлягає.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що договір позики є фіктивним, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідно до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням презумпції правомірності правочину, оскільки договір позики не визнано недійсним в установленому законом порядку, він є для суду обов'язковим, а тому колегія суддів вважає, що поділ майна подружжя повинен відбутися з урахуванням договорів позики, які були укладені позивачем.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 повинно бути відмовлено у поділі коштів за договорами страхування життя , укладеними ОСОБА_4 із ПАТ «Граве Україна»Страхування життя».

Як вбачається із листа ПАТ «Граве Україна»Страхування життя»( том 3 , а.с.3) кошти ОСОБА_4 за цими договорами не нараховувалися, а тому відсутній предмет поділу.

Судом встановлено, що 30.01.2006 року за ОСОБА_4 була зареєстрована на праві власності земельна ділянка, кадастровий НОМЕР_8 загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в селі Березівка, Макарівського району Київської області, що посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі договору купівлі - продажу від 23.12.2005 року (т.1, а.с. 39-42). Вартість вказаної ділянки становить 449 480,00 грн., що вбачається з консультаційного висновку про вартість, складеного 05.12.2016 року (т.1 а/с 187).

26.03.2013 року був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_5, свідоцтво про право власності видано на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 21.05.2007 року, технічного паспорту від 24.11.2012 року (т.1, а.с. 38, 44-52). Вартість вказаного будинку становить 1 755 500,00 грн. на підставі консультаційного висновку про вартість, складеного 05-06.12.2016 року (т.1, а.с. 194).

21.02.2013 року ОСОБА_3 придбано автомобіль марки «MAZDA», модель 3, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, шасі НОМЕР_7 сєдан - B, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію (т.1, а.с. 79,80). Вартість вказаного автомобіля становить 360 330,00 грн. на підставі консультаційного висновку про вартість складеного 02.12.2016 року (т.1 а.с. 214).

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі не оспорює вартість зазначених об'єктів спільної сумісної власності та порядок їх поділу судом першої інстанції.

12.09.2014 року ОСОБА_4 набуто майнові права та обов'язки згідно попереднього договору купівлі - продажу машиномісця АДРЕСА_6, загальною площею 26,00 кв.м., загальна вартість договору складає 344 782,98 гривень (т.1, а.с. 68-73). Сплачено за договором 381 135,53 грн., що підтверджується довідкою від 12.08.2016 року (т.1 а.с. 67).

Доводи апелянта в тій частині, що сума, сплачена за машиномісце НОМЕР_10 станом на 06.03.2019 року, становить 596 801,15 гривень, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ця вартість встановлена на 6 березня 2019 року, а суд постановляє рішення про поділ спільного майна подружжя з урахуванням вартості майнових прав за попереднім договором купівлі-продажу машиномісця НОМЕР_10 до припинення сторонами шлюбних стосунків. Грошові кошти, сплачені позивачем ОСОБА_4 за вказаним договором з вересня 2016 року, є його особистою приватною власністю, у зв'язку з чим частина майнових прав за попереднім договором купівлі-продажу машиномісця НОМЕР_10, сплата вартості яких відбулася з вересня 2016 року, належить позивачу на праві особистої власності відповідно до ст.. 57 СК України і поділу між подружжям не підлягає.

Щодо автомобіля марки SAAB, модель 9-3, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, то судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи.

Як вбачається із наданої представником позивача копії Договору купівлі-продажу 8043/2016/262014 ( том 4 а.с.209), автомобіль марки SAAB продано позивачем 24.12.2016 року за 45 000 гривень.

Із листа Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України від29.06.2017 року № 31/26-7229 вбачається, що вказаний автомобіль 24.12.2016 року було перереєстровано на нового власника.( том 2, а.с.234)

Тобто на час постановлення рішення суду першої інстанції автомобіль не перебував у власності позивача і не міг бути предметом поділу спільного сумісного майна подружжя.

Разом із тим сторони визнають, що він був придбаний в період шлюбу і був спільним майном подружжя, а тому оскільки автомобіль відчужено позивачем одноособово, то грошові кошти в сумі 45000 гривень, отримані позивачем ОСОБА_4 в результаті продажу автомобіля, включаються до складу майна , що підлягає поділу між подружжям і сума від продажу автомобіля підлягає виділенню ОСОБА_4, який її отримав, відчуживши автомобіль.

Судом встановлено, що 12.08.2013 року за ОСОБА_4 була зареєстрована на праві власності квартира АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності (т.1,а.с.53), згідно договору бронювання приміщення Б-9/6/50 від 28.11.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 з ПАТ «Агрофірма «Троянда» (т.1,а.с. 55-63). Вартість придбаної квартири складала 1 882 270, 72 грн., що підтверджується банківськими документами (т.3, а.с. 132-136), актом виконаних зобов'язань від 24.02.2012 року (т.1, а.с. 64).

Однак, із висновку експерта від 23.01.2019 року за № 03/2019 ( том 4, а.с.162-178) вбачається, що дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 5 303 000 гривень.

Доказ на підтвердження дійсної ринкової вартості квартири на час розгляду справи позивачем у суді першої інстанції не надавався, так як він просив визнати за собою право особистої власності на вказану квартиру, оскільки суд визнав її спільною сумісною власністю подружжя, позивач надав доказ вартості зазначеної квартири на час розгляду справи. При цьому предмет та підстави позову не змінювалися в цій частині.

Колегія суддів приходить до висновку про виділення у власність відповідачу ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя автомобіль Мазда-3, 2012 року випуску, вартістю 360 330 гривень, земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_8 в с.Березівка Макарівського району Київської області, вартістю 449480 гривень, житловий будинок по АДРЕСА_5, загальною площею 102,7 кв.м., вартістю 1 755 500 гривень, грошову суму 83900 гривень за договорами добровільного страхування, а всього на суму 2 649 210 гривень,

Колегія суддів вважає, що у власність позивачу ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя підлягає виділ майнових прав та обовязків згідно попереднього договору купівлі-продажу машиномісця від 12.09.2014 року на машиномісце АДРЕСА_6 вартістю 381135,53 гривні, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 140,4 кв.м., вартістю 5 303 000 гривень.

Колегія суддів прийшла до висновку про виділення у власність ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя грошової суми 45 000 гривень, отриманої ним в результаті продажу автомобіля марки SAAB за договором купівлі-продажу від 24.12.2016 року, всього виділивши ОСОБА_4 майна на суму 5 729 135, 53 гривни.

Всього між сторонами підлягає поділу майно на загальну суму 8 378 345, 53 гривень. Частка кожного із сторін становить 8 378 345, 53 гривень: 2 = 4 189 172, 77 гривень.

Так як відповідачу виділено майно лише на 2 649 210 гривень, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню компенсація різниці у вартості майна 4 189 172, 77 гривень- 2 649 210 гривень=1 539 962, 77 гривень.

Відповідно до ст.. 71 ч.5 СК України присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Представником позивача Багрій К.В. надано суду квитанцію 26969776 від 11 березня 2019 року про внесення на депозитний рахунок Київського апеляційного суду суми 1 539 962, 77 гривень. ( том 4 а.с.206) та довідку Київського апеляційного суду від 12.03.2019 року № 4/0417/19 на підтвердження факту зарахування вказаних грошових коштів на зазначений рахунок.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсації різниці у виділеній їй частці спільного сумісного майна подружжя в розмірі 1 539 962, 77 гривень, що знаходяться на рахунку Київського апеляційного суду № 2186 , МФО банку 820172 , ІПН/ Держказначейська служба України, м.Київ.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів встановила неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що спричинило невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України та постановлення нового рішення.

Судом першої інстанції додатковим рішенням від 29 червня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог щодо поділу рухомого майна із підстав недоведеності позовних вимог.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення, то Додаткове рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 червня 2018 року також підлягає скасуванню та постановленню в цій частині нового рішення.

Колегія суддів , проаналізувавши та оцінивши надані ОСОБА_3 докази у їх сукупності, прийшла до висновку про те, що оскільки позивач за зустрічним позовом, заявляючи зустрічні вимоги про поділ майна подружжя, не надала доказів існування речей, які вона просить поділити, не зазначає, яким чином вони повинні бути поділені між сторонами , які конкретно її вимоги в цій частині ( не зазначила, що просить виділити із спільних речей саме їй), не вказала їх вартість, та чим вона підтверджена, то в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині поділу предметів домашнього обіходу повинно бути відмовлено.

Колегія суддів не погоджується із посиланням відповідача ОСОБА_3 на порушення її процесуальних прав в частині відмови у допиті свідків щодо укладення позивачем договору позики, оскільки відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Покази свідків щодо укладення договору позики є неналежними доказами, а тому суд прийшов до висновку про відмову у допиті свідків.

Колегія суддів також не приймає посилання відповідача на те, що вона не завдавала шкоди спільному майну сторін та на те, що позивач завдавав тілесні ушкодження відповідачці та їх спільній дочці, оскільки ці обставини справи не є предметом розгляду в даному судовому процесі.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду та додаткового рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року та Додаткове рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 червня 2018 року скасувати та постановити нове рішення наступного змісту.

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_4 грошову компенсацію за автомобіль марки SAAB, проданий позивачем 24.12.2016 року за 45 000 гривень;

квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 140,4 кв.м., вартістю 5 303 000 гривень;

майнові права на машиномісце АДРЕСА_6 вартістю 381 135,53 гривні. Всього майна на загальну суму 5 729 135, 53 гривні.

В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_3 автомобіль марки «MAZDA», модель 3, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, шасі НОМЕР_7 сєдан - B , вартістю 360 330,00 грн ;

Земельну ділянку кадастровий НОМЕР_8 загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в селі Березівка, Макарівського району Київської області, вартістю 449 480 гривень;

Житловий будинок АДРЕСА_5, вартістю 1 755 500 гривень;

Грошову суму 83 900,00 грн. по договорам добровільного страхування, укладеного між нею та ПАТ « ГРАВЕ Україна» Страхування життя» посвідчений полісом № 10.033.917 та полісом № 11.100.923, отриману нею 12.06.2017 року. Всього майна на загальну суму 2 649 210 гривень.

Стягнути з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію різниці у виділеній їй частці спільного сумісного майна подружжя в розмірі 1 539 962, 77 гривень, що знаходяться на рахунку Київського апеляційного суду № 2186 , МФО банку 820172 , ІПН/ Держказначейська служба України, м.Київ.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :