Номер провадження: 22-ц/813/1250/19
Номер справи місцевого суду: 521/8392/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну (зменшення) розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про зміну (зменшення) розміру аліментів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач ОСОБА_5 знаходиться у скрутному матеріальному становищі, має дитину від іншого шлюбу, дружина ОСОБА_6 вагітна та протягом місяца має народити другу дитину, крім того позивач не працює, постійних стабільних доходів не має, про що свідчать довідки з пенсійного фонду та податкової інспекції.

Відповідач ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що на підтвердження скрутного матеріального становища позивача не надано жодного належного та допустимого доказу; відсутність працевлаштування не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким змінити (зменшити) розмір аліментів, встановлений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2014 року, визначивши до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі 1 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість 1/3 частки усіх доходів, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано обставини, що мають істотне значення для справи, а саме, що позивач ОСОБА_5 не має стабільного регулярного доходу, не має нарахувань та відрахувань із заробітної плати, про що свідчить довідка з Пенсійного фонду; позивач має двох малолітніх дітей від іншого шлюбу.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір і частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначаючи необхідний розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із матеріального стану як позивача, так і відповідача, та врахував ту обставину, що відповідач є працездатним, а тому може і зобовязаний надавати матеріальну допомогу.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно роз'яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 червня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/6254/14 від 03 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання спільного сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме: 09 квітня 2014 року та досягнення дитиною повноліття, а саме: 07 липня 2028 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зміну розміру аліментів, позивач послався на те, що він не працює, його доходи є такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі та на його утриманні перебуває дружина і дитина, скоро народиться ще одна дитина.

Колегія суддів вважає, що це не є підставою для зменшення аліментів, що стягуються на утримання сина ОСОБА_9, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Оскільки, позивачем не надано до суду доказів, що його нова дружина ОСОБА_6 перебуває на його утриманні.

Судова колегія звертає увагу, що позивач не надав суду жодного доказу того, що він не працює з незалежних від нього причин, або з причин незадовільного стану здоров`я, не може працевлаштуватись, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, тощо. Адже непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. А таких доказів позивачем не надано і погіршення його майнового стану не підтверджено жодними належними, допустимими та достатніми доказами.

Суд апеляційної інстанції не може вважати належними доказами погіршення майнового стану позивача витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків, а тим більше розрахунок заборгованості позивача зі сплати аліментів, який може лише свідчити про невиконання позивачем рішення суду про стягнення аліментів та неналежне утримання своєї дитини.

Визначений розмір аліментів відповідає інтересам дитини, є необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру стягнення аліментів до 1 000 гривень.

Доводи скаржника про те, що на його утриманні є ще малолітні діти, а саме: син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_11, 18 червня 2018 року, а тому він не взмозі сплачувати аліменти у такому розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки позивач є молодою, здоровою людиною, який повинен знати про обов'язок утримувати дітей, надаючи їм необхідну матеріальну допомогу для їх гармонійного розвитку та приймати участь у вихованні дітей.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 не надав доказів про розмір свого доходу, що унеможливило для суду надати оцінку реальної можливості відповідача належно утримувати своїх дітей, виходячи із їх реальних потреб.

Батьки несуть рівну відповідальність за виховання дітей. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку, в тому числі право на харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для зміни ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

У зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 12 квітня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_2

ОСОБА_3