Єдиний унікальний номер № 225/596/19
Провадження № 2/225/394/2019
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

з участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Орешкіної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року представник позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 30.11.2017 був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію за віком. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели, а саме не виплатили заборгованість по оплаті лікарняних за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності за липень, вересень, жовтень місяці 2017 року на загальну суму 25766 грн. 46 коп. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. При цьому зазначила, що оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності не тотожна поняттю «заробітна плата», а Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не передбачено застосування до роботодавця такого санкційного заходу як виплата працівникові середнього заробітку за час затримки виплати лікарняних, а відтак, застосування норми ст. 117 КЗпП України до затримки виплат по лікарняним листам є безпідставним.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Судом встановлено, що позивач з 10.01.2017 працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 181 від 30.11.2017 ОСОБА_3 був звільнений за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 7).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з ОСОБА_3 належних до сплати сум по оплаті лікарняних за п'ять днів тимчасової непрацездатності не провели. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 07 листопада 2018 року.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем оплати лікарняних за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 01 грудня 2017 року по 06 листопада 2018 року.

Відповідно до довідки № 10/886 від 14.09.2018 середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складає 1025 грн. 46 коп.

Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.12.2017 по 06.11.2018 на загальну суму 237906 грн. 72 коп., виходячи із 232 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 1025 грн. 46 коп.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір, пов'язаний з розглядом справи, покладається на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: квитанцією № 0.0..1 від 13.02.2019 (а.с. 15) у розмірі 2379 грн. 08 коп., який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (, м.Торецьк, вул. Дружби, 19 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 237906 (двісті тридцять сім тисяч дев'ятсот шість) грн. 72 коп. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2379 (дві тисячі триста сімдесят дев'ять) грн. 08 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції ЦПК України (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв