КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5170/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла Ірина Володимирівна, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва в складі судді Журибеди О.М., постановлену в м. Київ 14 грудня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу СніговаКатерина Василівна про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та його батьком ОСОБА_5 було укладено кредитний договір та договір іпотеки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а він прийняв спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 грудня 2014 року. До складу прийнятої спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1, яка є предметом зазначеного договору іпотеки. В силу положень ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця ПАТ «КБ «Надра» пропустив преклюзивні строки пред'явлення вимог до спадкоємця ОСОБА_4, а отже є позбавленим в силу закону на пред'явлення таких вимог за кредитним договором та договором іпотеки, наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов'язаннями є також припинення таких зобов'язань. Оскільки у позасудовому порядку відповідач відмовився врегулювати спір, просив визнати припиненими у повному обсязі зобов'язання сторін за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними 26 вересня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5

Також у грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по справі шляхом накладення арешту на майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 та встановлення заборони посадовим особам відповідача вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або будь-яку іншу передачу/продаж прав вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки від 26 вересня 2006 року, на користь третіх осіб.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року заяву задоволено, забезпечено позов ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_3, заборонено посадовим особам ПАТ «КБ «Надра» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або будь-яку іншу передачу/продаж прав вимоги за кредитним договором № 34/П/63/2006-840 від 26 вересня 2006 року та за договором іпотеки від 26 вересня 2006 року, який забезпечує виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 34/П63/2006-840 від 26 вересня 2006 року.

Відповідач ПАТ «КБ «Надра», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла І.В., не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що ПАТ «КБ «Надра» знаходиться у стані ліквідації, формується ліквідаційна маса, із якої задовольняються вимоги кредиторів та інших осіб, в тому числі вкладників банку. Ліквідаційна маса, в тому числі, формується за рахунок продажу права вимоги за кредитом, зокрема кредитом № 34/П/63/2006-840. У даному випадку зобов'язання може бути виконане спадкоємцями померлого боржника, тому смерть боржника не припинила наявне зобов'язання по кредиту, а заборона, встановлена в ухвалі від 14 грудня 2018 року, на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження або будь-яку іншу передачу/продаж прав вимоги за кредитним договором, є незаконною, невмотивованою, такою, що штучно зменшує ліквідаційну масу банку. Банк не реалізує іпотечне майно, а продаж прав вимог за договорами кредиту передбачений діючим законодавством України та є вимушеною дією, оскільки заборгованість не повертається боржником у добровільному порядку.

Вважав, що сам продаж прав вимоги за кредитним договором не ускладнює процедури, які передбачені у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2, і тим більше не унеможливлює їх.

Вказував, що відповідно до вимог ст. ст. 2,12, 149 ЦПК України при проголошенні ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову суд мав об'єктивно дослідити доцільність та необхідність методів та дій щодо забезпечення позову, однак не зробив цього.

Позивач ОСОБА_2 направив відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечував доводи апеляційної скарги, що позивач має об'єктивну зацікавленість у тривалому розгляді справи в зв'язку із ліквідацією банку, оскільки сторона позивача була присутня в усіх судових засіданнях.

Вказував, що відповідач перекручує правову підставу позову, разом із тим , якщо до спадкоємця боржника , який прийняв спадщину, не буде вчасно пред'явлено вимоги, то правовим наслідком пропуску строків, визначених ст. 1281 ЦК України, є позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язанням, а також припинення зобов'язань. При наявності спору щодо існування у відповідача повноважень кредитора та права вимоги, будь-які дії кредитора, спрямовані на передачу права вимоги іншим особам, могли вплинути на можливість виконання рішення суду.

Також зазначав, що на час апеляційного провадження судом першої інстанції закінчено розгляд справи та ухвалено рішення, яким позов задоволено, рішення суду набрало законної сили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із даним позовом у липні 2018 року, ОСОБА_2 вказував, що 26 вересня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та його батьком ОСОБА_5 було укладено кредитний договір та договір іпотеки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а він прийняв спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 грудня 2014 року. До складу прийнятої спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1, яка є предметом зазначеного договору іпотеки. В силу положень ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця ПАТ «КБ «Надра» пропустив преклюзивні строки пред'явлення вимог до спадкоємця ОСОБА_4, а отже є позбавленим в силу закону на пред'явлення таких вимог за кредитним договором та договором іпотеки, наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов'язаннями є також припинення таких зобов'язань.

В заяві про забезпечення позову, поданій у грудні 2018 року, ОСОБА_2 зазначав, що 06 грудня 2018 року йому зателефонувала особа від імені відповідача ПАТ КБ «Надра» та запропонувала погасити заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2006 року з дисконтом 50 %, у іншому випадку майнові права будуть відчужені на користь інших осіб. Майнові зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки є предметом судового розгляду у даній справі. Відчуження цих прав на користь інших осіб до закінчення судового розгляду може істотно ускладнити або зробити неможливим ефективний захист прав позивача та виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом із тим, питання співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам судом першої інстанції не досліджувалось і дані обставини взагалі не встановлювались; ухвала не містить мотивів щодо наявності правового зв'язку між заявленими позовними вимогами та заходами забезпечення позову. Також суд не зазначив, в чому саме вбачається унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Так, предметом даного позову є визнання припиненими зобов'язань, а будь-яких вимог щодо квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 і на яку було накладено арешт ухвалою суду, позивачем взагалі не заявлялось.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача. Визнання ж припиненими зобов'язань має правові наслідки, які настають незалежно від забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру.

Отже, позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову І.О. строком на 1 рік з 05 червня 2015 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 03 листопада 2016 року № 2342 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» по 03 червня 2020 року включно, а наказом ФГВФО від 17 грудня 2018 року № 486 з 18 грудня 2018 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білу І.В.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Зокрема, на підставі положень вказаного Закону Фонд здійснює продаж права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Продаж права вимоги не є продажем майна, що є предметом іпотеки, а є уступкою права вимоги за зобов'язаннями, що належать ПАТ «КБ «Надра», новому кредитору в обсязі, що будуть існувати на момент вчинення дій із набуття останнім права вимоги, в результаті продажу права вимоги за кредитами до нового кредитора перейдуть права й обов'язки в тому обсязі, які має ПАТ «КБ «Надра».

Продаж права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки як такий не впливає на реалізацію власником свого права власності на майно, в тому числі щодо володіння, користування та розпорядження майном, так як на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбувається відчуження права вимоги за кредитами, а не відчуження самого майна.

Відтак, помилковим є висновки суду першої інстанції щодо забезпечення вимог про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки шляхом заборони посадовим особам відповідача вчиняти певні дії.

Заборона ПАТ «КБ «Надра» здійснювати продаж права вимоги за кредитом та договором іпотеки є втручанням у функції Фонду як державного органу на здійснення покладених на нього Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов'язків, оскільки саме Фонд наразі здійснює управління ПАТ «КБ «Надра» через уповноважену особу.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла Ірина Володимирівна, задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снігова Катерина Василівна про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.