Справа № 344/1832/19
Провадження № 2/344/2365/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Заявлений позов позивачка мотивувала тим, що їй згідно Свідоцтва на право власності № 7445 від 14.02.2000 року на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_2. Окрім позивачки, в даній квартирі зареєстровані її два сини - ОСОБА_2, 17.04.1990 р. та ОСОБА_3, 02.09.1988 р. н. Позивачка зазначає про те, що обоє з відповідачів починаючи з 2006 року за вказаною адресою місця своєї реєстрації не проживають, оскільки фактично вибули до Італії. Оскільки, обоє відповідачів не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 більше як один рік, то є підстави для визнання їх в судовому порядку такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з'явився, його представник подав суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу без їх участі. Просив позов задоволити.

Від відповідачів на адресу суду надійшли письмові заяви в яких ОСОБА_2 та ОСОБА_2М заявлений до них позов визнають повністю та просять суд розглянути справу у їх відсутність, наслідки визнання позову їм зрозумілі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні письмові докази та оцінивши їх у сукупності суд встановив наступне.

Як свідчать записи в будинковій книзі розпочатій 15.04.2000 року та відповідно до Довідки про реєстрацію за місцем проживання № 141 від 18.11.2003 р., яка видана ТОВ «ЖЕД Експрес-Комфорт» по місцю свого проживання у кв.3 на вул. Української Дивізії, 5 в м. Івано-Франківську зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка значиться як домовласник, ОСОБА_3 ( зареєстрований з 20.06.2006 року) та ОСОБА_2 (зареєстрований з 23.06.2006 року ), які є синами позивачки.

З долучених письмових доказів, а саме пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким безпосередньо відомі обставини, що стосуються користування спірною квартирою слідує те, що починаючи з 2006 року у квартирі АДРЕСА_3 ні ОСОБА_3, ані ОСОБА_2 фактично ніколи не проживали, оскільки, квартира з моменту її придбання залишилась необлаштованою для проживання, тобто, у квартирі не проводилися ремонтні роботи, наявна тільки чорнова штукатурка стін, чорнова підлога, відсутня внутрішньо квартирна розводка електрики, немає внутрішньо квартирної мережі водопостачання та каналізації, відсутня система опалення. У квартирі відповідно немає плити для приготування їжі, немає будь-якого сантехнічного обладнання, відсутні жодні меблі та будь-які облаштування для можливості проживання у помешканні. З цих причин, ОСОБА_1 та її сини даним житлом ніколи не користувалися для свого проживання. Сама позивачка впродовж усього часу дуже рідко навідувалась до квартири, лиш щоб оглянути її збереженість. За місцем реєстрації відповідачів їх особистих речей чи речей повсякденного вжитку не має. Комунальні послуги відповідачі не сплачують.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту прав позивача.

Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірною квартирою відповідачу не створює.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратила право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для відмови у визнанні позову відповідачами у суду немає.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 3 в будинку № 5 по вулиці Української Дивізії в місті Івано-Франківськ у звязку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, тому, вимога позивачки, як власника житла, підлягає до задоволення.

В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідачів, згідно до ст. 141 ЦПК України .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.10, 12, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.317,319,321,391, 405 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2, 17.04.1990 р. н., ОСОБА_3, 02.09.1988 р. н. такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 3 (три) в будинку № 5 (пять) по вул. Української Дивізії у м. Івано-Франківську.

Стягнути з ОСОБА_2, 17.04.1990 р. н., ОСОБА_3, 02.09.1988 р. н. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1)по 352,4 грн. з кожного витрат за понесені судові витрати, а всього разом - 704,8 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Шамотайло