Провадження № 22-ц/812/340/19
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача - Ремешевського Є.А., відповідача - ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, подану в його інтересах ОСОБА_4

на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 2 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Янчук С.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 4 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 3200 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 5 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 25 014,15 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 11 134,52 грн.; 4 459,36 грн. - заборгованість за відсотками; 7 752,93 грн. - пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1167,34 грн. - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 014,15 грн. та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 2 травня 2018 року, в якому ухвалою того ж суду від 8 серпня 2018 року виправлено описку, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 25 014,15 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо сплати грошових коштів.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом помилково об'єднані правовідносини, які мали місце 4 жовтня 2011 року та в серпні 2015 року, а також відсутністю доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 кредитної картки та приєднання відповідача до Умов та Правил на які посилається позивач.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам Закону в цілому не відповідає.

В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно із частинами 1,2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 4 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою-анкетою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком в якій зазначено, що останній ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, наданими йому у письмову вигляді, тобто надання всіх банківських послуг (а.с.80).

Цього ж дня ОСОБА_3 підписав Довідку об умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду в якій зазначена базова процентна ставка 2,5% в місяць, тобто щорічна - 30% (а.с.149).

На підставі вказаної вище заяви відповідачу було відкрито власний рахунок. Для доступу до власного рахунку та здійснення платіжних операцій з нього ОСОБА_3 отримував електронні платіжні засоби - пластикові картки.

Отримання платіжних карток відповідачем підтверджується його фотознімками у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» у 2011 та 2016 роках, а також Витягом з комп'ютерного програмного комплексу щодо отримання карток (а.с.150-154).

Починаючи з 2014 року ОСОБА_3 користувався власним рахунком в рамках власних коштів із застосуванням різних видів електронних засобів (карток), що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 91-94).

З 2016 року ОСОБА_3 почав користуватися грошовими коштами понад залишок власних коштів на власному рахунку, тобто кредитними грошима.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно наданого позивачем в суді першої інстанції розрахунку, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 05 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 25 014,15 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 11 134,52 грн.; 4 459,36 грн. - заборгованість за відсотками; 7 752,93 грн. - пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1167,34 грн. - штрафу (процентна складова) (а.с.6-7).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2011 року є обґрунтованими.

Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості слід врахувати наступне.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку в суді першої інстанції, при нарахуванні відсотків було застосовано процентну ставку - 36,0 % річних.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніше, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином із змісту наведеної норми вбачається, що зміна процентної ставки за кредитним договором має визначатись сторонами у договорі.

Обґрунтовуючи підвищення процентної ставки в односторонньому порядку позивач вказував, що таке право йому надано положеннями пункту 1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та Правил надання банківських послуг.

Між тим, вказані Умови не містять реквізитів щодо їх ідентифікації, а саме відсутній їх номер, дата, підпис позичальника, вказані Умови мають підпис лише керівника Банку (а.с. 10-24).

Отже, встановлене свідчить про відсутність доказів на підтвердження того, що відповідач погодився саме на зазначені Умови надання кредиту, а тому посилання в договорі на відповідні Умови, що стосуються саме цих Умов є безпідставними.

Враховуючи, що підпис відповідача на наданому позивачем тексту Умов відсутній, то зміна процентної ставки застосована позивачем всупереч наведеним правовими нормами.

На вимогу апеляційного суду, АТ КБ «Приватбанк» було надано розрахунок заборгованості із застосуванням процентної ставки відповідно до заяви у розмірі 30% річних за період з 15 липня 2016 року по 05 листопада 2017 року, в якому враховані всі оплати на погашення кредиту та становить - 16 470,90 грн. з яких: 11 134,52 грн. - заборгованість за кредитом; 3 345,80грн. - заборгованість за відсотками; 946,56 грн. - пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 724,02 грн. - штрафу (процентна складова).

Разом з тим, умовами договору передбачена сплата пені та штрафів за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15.

З огляду на викладене за порушення строків платежів за кредитним договором з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі - 946,56 грн., як один із видів цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2011 року станом на 05 листопада 2017 року у розмірі 15 426,88 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 11 134,52 грн., заборгованість за відсотками - 3 345,80 грн., 946,56 грн. - пені.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового об'єднання правовідносин, які мали місце 4 жовтня 2011 року та в серпні 2015 року, а також відсутність доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 кредитної картки є безпідставні, оскільки спростовуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Крім того, як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивача, власний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачу було відкрито на підставі особистої заяви від 04 жовтня 2011 року, інші заяви не надавалися, про що також не заперечував й сам ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення в повному обсязі з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

На підставі ст. 141 ЦПК України з урахуванням пропорційно задоволених вимог ( 62%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн., за апеляційну скаргу з позивача на користь відповідача - 912 грн. (38%), а тому шляхом взаєморозрахунку з ОСОБА_3 на користь банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 80 грн. (992 грн. - 912 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України колегія суддів , -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану в його інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 2 травня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Голосіївським РУ ГУМВС України в м. Києві 21 жовтня 2008 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, будинок, 1Д, заборгованість за кредитним договором б/н від 4 жовтня 2011 року станом на 05 листопада 2017 року у розмірі 15 426, 88 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 11 134, 52 грн., заборгованість за відсотками - 3 345,80 грн., 946,56 грн. - пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Л.М. Прокопчук

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.