Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 191/414/15-ц

провадження № 61-5296св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року у складі судді Прижигалінської Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року у складі колегії суддів: Лисичної Н. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 00, за яким остання отримала кредит у розмірі 12 529,00 дол. США на строк до 11 червня 2014 року, виконання зобов'язань за цим кредитним договором забезпечувалось тристороннім договором поруки від 12 червня 2007 року, укладеним між сторонами кредитного договору й ОСОБА_4 Право вимоги за цим кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк», яке уклало 08 грудня 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» як правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором на 17 листопада 2014 року рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 116 724,27 грн, за процентами за користування кредитом у сумі 179 918,19 грн.

ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначену заборгованість за кредитним договором на загальну суму 296 642,46 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за виконавчим написом від 06 квітня 2009 року Дніпропетровського міського нотаріального округу ПАТ «УкрСиббанк» звернуто стягнення на належний ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ-21154, державний номерний знак НОМЕР_1, під час примусового виконання цього виконавчого напису автомобіль було вилучено та передано на зберігання кредиторові. Суд дійшов висновку, що позивач не надав належного розрахунку заборгованості із виключенням суми коштів, яка була стягнута за виконавчим написом нотаріуса.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» не знайшли свого підтвердження, позивач надав розрахунок заборгованості лише з моменту переходу права вимоги за кредитним договором, з якого не вбачається рух коштів за кредитним договором, зокрема після арешту та реалізації заставленого майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, надісланій 26 липня 2016 року засобами поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2016 року поновлено строк касаційного оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження, витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Дельта Банк» разом з позовною заявою надав довідку про стан заборгованості на 17 листопада 2014 року, яка містить інформацію про заборгованість за кредитним договором після реалізації предмета застави; відповідачі не надали доказів погашення заборгованості за кредитним договором, за виконавчим написом нотаріуса стягнуто лише частину заборгованості, якої недостатньо для погашення заборгованості за кредитним договором. Посилання суду апеляційної інстанції на стягнення за виконавчим написом нотаріуса заборгованості у сумі 80 694,28 грн вважає безпідставним. Також зазначає, що позивач належно не повідомлявся про день та час розгляду справи судом першої інстанції, яке відбулося 03 листопада 2015 року, крім того, довіреність на представника банку була дійсна лише до 01 липня 2015 року.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на придбання автомобіля у розмірі 12 529,00 дол. США, що еквівалентно 63 271,45 грн, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим строком повернення - 11 червня 2014 року.

Того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави, згідно з яким ОСОБА_3 передала у заставу АКІБ «УкрСиббанк» автомобіль ВАЗ-21154, державний номерний знак НОМЕР_1, на забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 12 червня 2007 року № 0/2, за яким ОСОБА_4 зобов'язувався перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

15 грудня 2009 року державним виконавцем Синельниківського міськрайонного управління юстиції на підставі виконавчого напису, виданого 06 квітня 2009 року Дніпропетровським міським нотаріальним округом, відповідно до акта опису та арешту майна вилучено та передано на зберігання АКІБ «УкрСиббанк» автомобіль ВАЗ-21154, державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця Синельниківського міськрайонного управління юстиції від 30 липня 2010 року примусове виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса закінчено.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» погодилось продати (відступити) право вимоги за кредитами та передати їх ТОВ «Дельта Банк», а покупець погодився придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

У витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги зазначено кредитний договір, який укладався з ОСОБА_3, та фактичний розмір невиконаного зобов'язання за договором на 16 грудня 2011 року у сумі 101 098,59 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент вирішення справи судом першої та апеляційної інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ТОВ «Дельта Банк» надало розрахунок заборгованості за кредитним договором, у якому містяться відомості з 19 грудня 2011 року до моменту звернення до суду з цим позовом.

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій роз'ясняли ТОВ «Дельта Банк» право надати належні розрахунки заборгованості за кредитним договором з моменту укладення договору, з відображенням погашення кредитної заборгованості за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого транспортного засобу та підтвердити ту обставину, що отримані за автомобіль кошти не покривають вимоги кредитора.

Із справи слідує, що ТОВ «Дельта Банк» не виконало вимоги суду першої інстанції, який 27 липня 2015 року надсилав на адресу позивача лист щодо надання відомостей про погашення заборгованості за кредитним договором після звернення стягнення на заставлене майно.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року суд витребував у ПАТ «Дельта Банк» оригінал договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08 грудня 2011 року, та кредитну справу за кредитним договором від 12 червня 2007 року № 111684000, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк».

Зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції ПАТ «Дельта Банк» виконало частково, надавши лише частину витребуваних судом документів.

Зважаючи на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову банку, оскільки ТОВ «Дельта Банк» не надав суду документів, з яких можна встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором після звернення стягнення на заставлене майно.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк»надав усі належні докази наявності заборгованості за кредитним договором, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Верховний Суд відповідно до статті 400 ЦПК України переглядає справу в межах встановлених судами обставин справи та позбавлений повноважень здійснювати їх переоцінку.

У додатках до касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» надало до суду касаційної інстанції, зокрема копії виконавчого напису, виданого 06 квітня 2009 року Дніпропетровським міським нотаріальним округом, згідно з яким звернуто стягнення на автотранспортний засіб ВАЗ-21154, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, за рахунок коштів, отриманих від реалізації запропоновано задовольнити вимоги АКІБ «УкрСиббанк», достроково стягнути всю суми наданого кредиту та процентів за користування кредитом;та протокол Дніпровської філії Державного підприємства «Укррезерв» від 04 червня 2010 року № 04028-З-1т-8 проведення аукціону по реалізації рухомого майна, відповідно до якого було реалізовано заставлений автомобіль.

Указані документи у матеріалах справи відсутні, оскільки до судів першої та апеляційної інстанцій не надавались, судами не досліджувались та не оцінювались, тому не можуть братись до уваги під час касаційного перегляду справи.

Водночас зазначене не дає підстав вважати, що суди попередніх інстанцій неповно з'ясували обставини справи, з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, яке здійснюється на засадах змагальності сторін.

Посилання ПАТ «Дельта Банк» у доводах касаційної скарги на те, що вчинення виконавчого напису нотаріуса не припиняє дію кредитного договору, є безпідставним, оскільки наявність виконавчого напису від 06 квітня 2009 року про дострокове задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» щодо всієї суми заборгованості, яке позичальник виконав не в повному обсязі, змінює строк дії кредитного договору та з огляду на частину другу статті 1050 ЦК України припиняє право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення про день та час розгляду справи судом першої інстанції підтверджуються матеріалами справи, проте не може слугувати підставою для скасування рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року, оскільки право ПАТ «Дельта Банк» на апеляційний перегляд справи забезпечено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін ухвалених у справі рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик