Дата документу 30.01.2019 Справа № 331/8583/17
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 331/8583/17 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
22ц/807/193/19
ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

секретар: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2018 року у складі судді Антоненко М.В. у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Запорізька міська рада про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.03.2016р. НОМЕР_1 .

28.03.2017р. він звернувся до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.

Постановою приватного нотаріуса Чепкової О.В. від 04.04.2017р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 .

Мотивуючи свою відмову, приватний нотаріус вказала на те, що на час смерті матері він був зареєстрований за іншою адресою ( АДРЕСА_1 ), а тому строк для прийняття спадщини - шість місяців він пропустив. Його мати 1931 року народження. У зв`язку із похилим віком та погіршенням її здоров`я, він переїхав до неї у квартиру АДРЕСА_2 ) ще у 2006 році. Проживав разом з нею, доглядав її допомагав по господарству, купував ліки, тощо. Таким чином, він має право на спадкування за законом у першу чергу. Від спадщини він не відмовлявся. Заповіт спадкодавець не складав.

Оскільки об`єднання співвласників будинку багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , остаточно не створено, надати довідку про фактичне проживання за цією адресою він не може.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (1953р.н.) разом зі спадкодавцем - ОСОБА_2 (1931 року народження) за адресою: АДРЕСА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_5 .

28.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, проте приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепаковою О.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 відмолено та винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2017.

Відповідно до зазначеної постанови, ОСОБА_1 відмовлено приватним нотаріусом з наступних підстав:

«Згідно статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З наданих документів спадкоємець не був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та на час звернення за видачею свідоцтва про право на спадщину вже минув строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України.

Тобто заявник пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Згідно пункту 3.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2012 № 296/5, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.».

Крім того, у зазначеній постанові приватним нотаріусом роз`яснений порядок усунення у судовому порядку причин, які позбавили ОСОБА_1 можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері, а саме:

«Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання до нотаріуса за місцем відкриття спадщини відповідної заяви.».

Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2017, яка видана приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепаковою О.В. (пункт 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2012 № 296/5 із змінами) викладена з посиланням на норми чинного законодавства та не містить інших причин відмови у вчиненні нотаріальної дії, окрім пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після померлої матері.

Заявник обґрунтував необхідність встановлення у цій справі факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини тим, що він має право на спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно зі статтею 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає, постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, прийняття спадщини або відмова у прийнятті спадщини - це дія спадкоємця, яка засвідчує про його згоду або незгоду вступити в спадкові права.

За змістом п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місцем проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.05.1980 року до дня смерті матері був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про відмову у встановленні факту проживання на час відкриття спадщини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що докази щодо реєстрації ОСОБА_1 у квартирі за адресою АДРЕСА_5 у справі відсутні.

Твердження заявника про те, що суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки зводиться до переоцінки обставин справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що обраний заявником спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: