Справа № 478/1508/18
Провадження № 22-ц/812/263/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М. Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання -Цуркан І.І.,

без участі осіб, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,-

апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «Приват-Банк»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року, яке ухвалено у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Томашевським О.О., за відсутності учасників справи, повний текст складено 01 листопада 2018 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк»( далі - Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обгрунтування позову Банк зазначав, що 05 травня 2011 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 13 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцями, які постійно проживали з ним на час відкриття спадщини є його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3

На виконання норм цивільного законодавства щодо пред'явлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, позивач як кредитор спадкодавця направив 02 травня 2014 року до Казанківської районної державної нотаріальної контори претензію, на підставі чого заведено спадкову справу.

18 травня 2018 року також направлено відповідні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилаючись на те, що в добровільному порядку заборгованість відповідача не погашена, банк просив задовольнити позов та стягнути на його користь суму боргу у розмірі 12 055 грн. 73 коп., з яких: 11 862 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом; 193 грн. 13 коп. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриваБанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції стосовно не надання банком належних та допустимих доказів щодо кола спадкоємців та вартості майна, прийнятого спадкоємцями є помилковим.

Вказує, що при вирішенні спору суд не з'ясував, що відповідачі постійно проживали із спадкодавцем, що підтверджується відмітками в паспортах про їх місце реєстрації. А отже, прийняли спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті позичальника. А тому, всупереч вимог цивільного законодавства та Узагальнення судової практики не встановив наявність спадкового майна та коло осіб, які фактично прийняли спадщину.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, оскаржене рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки суд ухвалив його без точного додержання норм матеріального й процесуального права, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Так, відмовляючи Банку в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів тому, що відповідачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, адже реєстрація відповідачів та спадкодавця за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідачі дійсно проживали разом із спадкодавцем та є особами, які прийняли спадщину, позивачем не надано до суду доказів того, що відповідачі є спадкоємцями померлого за законом або за заповітом, із наданих документів неможливо встановити перебування відповідачів у родинних відносинах із спадкодавцем, визначити частки кожного з них та розрахувати їх відповідальність як спадкоємців кредитора вартості спадкового майна, на яке відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4

Колегія суддів не погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає не вірними й не обґрунтованими.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним - то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін.

В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку.

Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, анкети-заяви ОСОБА_4 , 05 травня 2011 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 13 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку,зі сплатою відсотків.

Відповідно до витягу з Умов та правил надання банківських послуг, строк його дії картки, а, відповідно і договору, міг бути автоматично пролонгований на тих же умовах, якщо сторони не заявили про відмову від нього і позичальник отримав нову кредитну картку. В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов'язання більш чим на 30 днів, держатель картки сплачує ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф у розмірі 500 гривень, як фіксована його частина, та у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, як процентна складова, включаючи нараховані та прострочені відсотки (п 1.1.5.20) (а.с. 7-30) .

Взяті на себе обов'язки ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві платіжну карту з обумовленим кредитним лімітом, якою ОСОБА_4 користувався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

З виписки з особового рахунку ОСОБА_4, вбачається, що на день смерті він залишився винним Банку за кредитом - 12055 грн.73 коп., з яких 11862 грн.60 коп. - заборгованість за кредитом, 193 грн.13 коп. заборгованість за відсотками (а.с.4).

Звертаючись до суду з даним позовом Банк посилався на те, що на виконання вимог ст.1281 ЦК України позивачем 02 травня 2014 року, в межах строку визначеного ст.1281 ЦК України, до Казанківської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора, відповідно до змісту якої Банк просив включити кредиторські вимоги у спадкову масу та повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком у розмірі 12146 грн.33 коп.( а.с.36).

У відповідь на претензію в.о. завідувача вищевказаної нотаріальної контори зазначив проте, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 станом на 14 травня 2014 року не заводилася. З заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, відомостей про спадкоємців померлого у нотаріальній конторі немає( а.с.37).

18 травня 2018 року позивачем на адресу відповідачів було направлено листи-претензії де вказана сума боргу 12055 грн.73 коп( а.с.38,39).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про дотримання позивачем строків, передбачених ст.1281 ЦК України на пред'явлення вимоги до спадкоємців позичальника за кредитом, оскільки банк дізнавшись про смерть боржника в межах шести місяців звернувся до державного нотаріуса з відповідною претензією до спадкоємців.

В той же час, державний нотаріус в порушення вимог п.2.1 глави10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року з послідуючими змінами, спадкову справу за претензією кредитора не завів, порушивши права Банка на задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового майна.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 20 жовятн 2018 року, витребуваного судом, спадкову справу після смерті ОСОБА_4 заведено 26 травня 2015 року, а спадкоємцям видано свідоцтво про право на спадщину 26 серпня 2014 року.

За приписами ч.2 ст. 13 ЦПК україни, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їх процесуальні права та обв'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Проте суд першої інстанції, маючи інформацію щодо відкриття спадщини, в порушення вимог п.3 ч. 5 ст.12 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його право на вчинення дій по витребуванню доказів.

Як вбачається із копії спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу на запит апеляційного суду, спадкова справа №61/2014 була заведена 26 травня 2014 року за заявою спадкоємців ОСОБА_4 першої черги : матері - ОСОБА_6,дружини - ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_7, які відмовилися від прийняття спадщини на користь ще однієї дочки спадкодавця ОСОБА_3, яка спадщину після смерті батька прийняла.

Спадкове майно складається з:

- житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 17 жовтня 1997 року та витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно( а.с.202).

- нежитлової будівлі, цеху по ремонту та обслуговуванню автомобілів за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 лютого 2008 року та витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.203).

26 серпня 2014 року ОСОБА_3 приватним нотаріусаом Казанківського районного нотаріального округу Рожко О.О. було видано свідоцтво про право на спадщину на нежитлову будівлю, вартістю 70415 грн .( зареєстровано в реєстрі за № 990) та на житловий будинок, вартістю 534713 грн.( зареєстровано в реєстрі за № 988), за вищевказаними адресами. Таким чином загальна вартість спадкового майна складає 605 128 грн.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом із тим, обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та були там зареєстровані. Вказані обставини позивач підтверджував копіями паспортів цих осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За матеріалами спадкової справи ОСОБА_3 на час відкриття спадщини була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3

Оскільки матеріали справи містять докази того, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла лише дочка ОСОБА_3, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, то вимоги Банку підлягають задоволенню лише щодо неї.

За такого з ОСОБА_3, як спадкоємця, що прийняла спадщину після смерті її батька ОСОБА_4, на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 05 травня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, у сумі 12055 грн.73 коп.

У задоволенні вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки вона спадщину після смерті свого чоловіка не прийняла, відмовилася на користь ОСОБА_3

Згідно із ст.81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст. 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених ст.ст. 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Саме виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено не у повній відповідності з виписаним вище, а тому підлягає скасування, з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задовільнити, а у задоволені вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути 4405 грн. судового збору (1 762 гривень - витрати в суді 1 інстанції + 2 643 грн. витрати за подачу апеляційної скарги ) .

Керуючись ст.ст.367,368,274,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася смт. Казанка Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_3) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( , МФО 305299, юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського,1д) заборгованість за кредитним договором від 05 травня 2011 року (б/н), укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 12 055 ( дванадцять тисяч п'ятдесят п'ять) грн. 73 коп., з яких 11862 ( одинадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн.60 коп. заборгованість за кредитом, 193( сто дев'яносто три) грн.13 коп.- заборгованість за відсотками та судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи судом першої та апеляційної інстанцій у розмірі 4405 ( чотири тисячі чотириста п'ять) грн.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.