Провадження №6/760/1079/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Горохівської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Проц В.С. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2019 р. до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю, відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2019 р., надійшли матеріали подання старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Проц В.С., відповідно до якого державний виконавець просить:

тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання нею зобов`язань, покладених виконавчим листом № 2-384/10, виданого 26.03.2010 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 892092,04 грн.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Голосіївському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 43217509 з примусового виконання виконавчого листа № 2-384/10, виданого 26.03.2010 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 892092,04 грн.

Державний виконавець посилається на те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання судового рішення. Будь-яких дій боржником на його виконання не здійснено, судове рішення до теперішнього часу боржником не виконане, вона ухиляється від явки до державного виконавця та від сплати боргу, а тому державний виконавцеь вважає, що необхідно вжити заходів та обмежити боржника у праві виїзду за кордон до належного виконання нею відповідних зобов`язань.

У відповідності до вимог ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтерисованих осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути подання без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Вимогами ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи, судом встановлено, що на виконанні Голосіївському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП №43217509 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-384/10, виданого 26.03.2010 р. Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» в особі Філії Подільського відділення №5393, заборгованості за кредитним договором в сумі 892092,04 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Так, вбачається, що 08.05.2014 р. головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесено постанову ВП № 43217509 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-384/10, виданого 26.03.2010 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 892092,04 грн.

21.06.2018 р. головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесено постанову ВП № 43217509 про передачу виконавчого провадження, відповідно до якої передано виконавчий документ № 2-384/10, виданий 26.03.2010 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 892092,04 грн., - за місцем проживання боржника до Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Вбачається, що 11.04.2019 р. державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову ВП № 43217509 про арешт коштів боржника.

Проте, відомостей про отримання боржником вимог державного виконавця, як і власне постанови про відкриття виконавчого провадження та інших постанов, матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , державний виконавець посилається на те, що згідно матеріалів виконавчого провадження нерухомого та рухомого майна на праві власності за боржником не зареєстровано. При цьому, в ході здійснення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_1 працювала в філії ПАТ «Центральна дирекція «Українське радіо». За час роботи на даному підприємстві стягнуто з заробітної плати боржника в рахунок погашення боргу 13197,36 грн. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.10.2019 р., боржник ОСОБА_1 на протязі 2019 р. перетинала кордон України.

Таким чином, державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, в зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження у прав виїзду за межі України.

Слід звернути увагу на те, що згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За приписами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

Так, відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України».

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором з Україною.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Пункт 8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р. передбачено, що громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Пункт 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Крім того, передбачено обов`язок військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України не пропускати через державний кордон України осіб, яким за мотивованим рішенням суду тимчасово обмежено право виїзду з України якої на державну прикордонну службу України покладається завдання запобігання та недопущення з України осіб, яким тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Державним виконавцем в обґрунтування подання зазначається зокрема, про те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання судового рішення, а тому наявні підстави для її обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу державного виконавця на те, що до даного подання долучено докази на підтвердження направлення боржнику документів, прийнятих виконавцем в ході виконання судового рішення однак, доказів на підтвердження отримання боржником, або не отримання із зазначенням причин, матеріали подання не містять, а відтак переконливі докази на підтвердження саме ухилення боржника від виконання судового рішення, державним виконавцем не наведені, та судом не встановлені.

При цьому, в матеріалах подання містяться письмові пояснення боржника ОСОБА_1 , відповідно до яких остання вказує на обізнаність про відкриття виконавче провадження та вказує на відсутність на праві власності майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Також, в матеріалах справи наявна відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.10.2019 р., з якої вбачається перетин кордону України гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, боржником у виконавчому провадженні ВП №43217509 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до принципів, зазначених в ст.ст. 12, 13 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасна явка на вимогу виконавця.

Надані державним виконавцем копії матеріалів виконавчого провадження, не свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків у виконавчому провадженні в розумінні ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, надані копії документів виконавчого провадження не містять належних доказів, що боржник ухиляється від явки до державного виконавця на його вимогу; не надає пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи в інший спосіб порушує вимоги законодавства про виконавче провадження.

Крім того, не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, а також доказів того, що вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, а тому висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.

Таким чином, до подання державним виконавцем не долучено жодних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні має намір ухилятись від виконання рішення суду, в тому числі і шляхом залишення території України.

З урахуванням викладеного та враховуючи те, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, та те, що виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження саме ухилення боржника від виконання судового рішення, суд вважає, що подання є недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Проц В.С. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.